ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 527/1580/16-ц  Номер провадження 22-ц/814/186/22	Головуючий у 1-й інстанції Павлійчук А. В.  Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2022 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Кривчун Т.О.
Суддів: Дряниці Ю.В., Чумак О.В.
Секретар Міщенко Я.О.

За участю представника третьої особи - прокурора Нечипоренка В.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку позовного провадження апеляційну скаргу Полтавської обласної прокуратури
       на рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 06 жовтня 2021 року (повний текст складено 07.10.2021 року) 
       по справі за позовом  ОСОБА_1 до Глобинської міської ради, Виконавчого комітету Глобинської міської ради, за участю третіх осіб: приватного нотаріуса Глобинського районного нотаріального округу Похилої Інни Григорівни, Прокуратури Полтавської області, ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування рішення Виконавчого комітету Глобинської міської ради, скасування свідоцтва про право власності на квартиру та визнання права власності на квартиру.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2016 року ОСОБА_1  звернулася до місцевого суду з вказаним позовом до відповідача, посилаючись на те, що, згідно свідоцтва про право власності на житло від 23.01.1995 року позивачеві та члену її сім`ї ОСОБА_3 (матері позивача) на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1 , площа квартири 40,9 кв.м. та що вони проживали у цій квартирі. 
Зазначає, що, під впливом сторонніх осіб та не будучи обізнаними з наслідками вчинюваних 03.07.2006 року дій, вони подали заяви до виконавчого комітету Глобинської міської ради про припинення права власності на частки у квартирі та прийняття квартири до комунального житлового фонду і 03.07.2006 року вони знялися з реєстраційного обліку у квартирі, але продовжували там проживати.

Вказує, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у спірній квартирі, позивач прийняла усю її спадщину, у т.ч. частку у квартирі, та до 08.09.2006 року продовжувала там проживати.
Зауважує, що Виконавчий комітет Глобинської міської ради не повідомляв її (позивача) та ОСОБА_3 про розгляд їх заяв і про прийняте рішення. Вони нікому не давали доручення на скасування свідоцтва на житло, на подання від їх імені заяв до БТІ щодо квартири, самі не писали жодних заяв до БТІ.
Зазначає також, що вона тимчасово виїхала до монастиря в Світловодський район Кіровоградської області, а у спірній квартирі залишалися та продовжують залишатися окремі її (позивача) речі (стіл, посудна шафа, ліжко, люстра тощо).

08.09.2014 року із Реєстру права власності на нерухоме майно вона довідалася, що квартира належить відповідачеві. Згодом довідалася, що спірне свідоцтво про право власності було складено відповідачем на основі спірного рішення виконкому, яке вона отримала 15.10.2014 року. Будь-яких рішень щодо спірної квартири вона від відповідача та/або його виконавчого комітету не отримувала.
Зауважує, що вона та її мати не складали та не подавали до органу БТІ заяви за формою Додатку 9 до "Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності на нерухоме майно", яким передбачено подання особистої заяви до органу, який проводить реєстрацію відмови від власності та яким роз`яснюються зміст та правові наслідки вчинюваної дії.
Також, вона усно зверталася до нотаріуса з питання оформлення спірної квартири як її спадщини, але нотаріус усно відмовив їй через відсутність майна та наявність спору.

З урахуванням наведеного остаточно прохала: визнати недійсним і скасувати повністю рішення Виконавчого комітету Глобинської міської ради від 14.07.2006р. №271 «Про прийняття квартири АДРЕСА_1 до комунального житлового фонду Глобинської міської ради»; визнати недійсним та скасувати повністю Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 09.11.2006 року, серія НОМЕР_1 , видане Глобинською міською радою Полтавської області, яким посвідчено право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 за Глобинською міською радою Полтавської області; припинити право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 за Глобинською міською радою Полтавської області; визнати право приватної спільної сумісної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ); визначити, що частка ОСОБА_1 у праві приватної спільної сумісної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 становить 1/2; визначити, що частка ОСОБА_3 (яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ), у праві приватної спільної сумісної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 становить 1/2.

Рішенням Семенівського районного суду Полтавської області від 24 жовтня 2017 року позов задоволено частково. Визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 09 листопада 2006 року, серія НОМЕР_1 , видане Глобинською міською радою Полтавської області щодо квартири за адресою: АДРЕСА_2 .
Постановою апеляційного суду Полтавської області від 08 травня 2018 року скасовано рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 24 жовтня 2017 року.
Постановою Верховного Суду від 11 березня 2020 року рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 24 жовтня 2017 року та постанову апеляційного суду Полтавської області від 08 травня 2018 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. 

Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 06 жовтня 2021 року 
позов ОСОБА_1 - задоволено частково.
Визнано недійсним та скасовано рішення Виконавчого комітету Глобинської міської ради від 14.07.2006 №271 «Про прийняття квартири АДРЕСА_1 до комунального житлового фонду Глобинської міської ради»».
Визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 09.11.2006 року, серія НОМЕР_1 , видане Глобинською міською радою Полтавської області, яким посвідчено право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 за Глобинською міською радою Полтавської області.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.

З вказаним рішенням суду не погодилась Полтавська обласна прокуратура, яка в поданій апеляційній скарзі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права до спірних правовідносин, просить його скасувати у частині задоволених позовних вимог та постановити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. В іншій частині рішення залишити без змін.

       В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначають, що на час прийняття виконавчим комітетом Глобинської міської ради майна до комунальної власності спірне майно (квартира) не було безхазяйним (мало власника), оскільки на підставі рішення виконавчого комітету Глобинської міської ради від 14.07.2006 №271 право власності від ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (були власниками квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло від 23 січня 1995 року, право власності зареєстровано в КП «Кременчуцьке МБТІ» у реєстровій книзі №1 за №52), перейшло до Глобинської міської ради згідно поданої позивачем та її матір`ю ОСОБА_3 заяв.
       Вважають, що зазначені у рішенні суду норми матеріального права не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, а висновки суду в цій частині не відповідають обставинам справи. 
       Зауважують, що з позовної заяви та показів свідків вбачається, що позивач та її мати передали власну квартиру до комунальної власності Глобинської міської ради з метою повернути її назад «до держави для проживання молодих спеціалістів «та з релігійних переконань», таким чином дії останніх підпадають під ознаки договору пожертви. 
       Також зазначають, що, з огляду на саму назву та зміст рішення виконкому, яка містить посилання на прийняття до комунального житлового фонду квартири, це було б неможливо вчинити за відсутності вільного волевиявлення попереднього власника.                Окрім того, вважають, що судом безпідставно визнано поважними причини пропуску позивачем строків на звернення до суду. 

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено місцевим судом відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 23.01.1995 року, виданого органом приватизації Глобинським цукрокомбінатом ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є співвласниками приватизованої ними житлової квартири АДРЕСА_1 (т.1, а.с.7).
Право спільної (сумісної або часткової) власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на вказану квартиру зареєстровано Кременчуцьким БТІ.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звернулися з заявами до виконкому Глобинської міської ради, підпис у яких посвідчено нотаріально нотаріусом І.Г. Похилою (т.1, а.с.96, 97), з проханням прийняти рішення про припинення права власності за кожною з них на 1/2 частину спірної квартири, а також прийняти її до комунального житлового фонду Глобинської міської ради.
Також установлено, що заяви не містять вказівки на роз`яснення їх авторам наслідків їх складення, подання тощо, за своїм змістом не є правочинами, на що також вказували позивач, її представники.

На підставі вказаних заяв прийнято рішення виконавчого комітету Глобинської міської ради від 14.07.2006р. №271 "Про прийняття квартири АДРЕСА_1 до комунального житлового фонду Глобинської міської ради", яким вирішено скасувати право власності на спірну квартиру та прийняти її до комунального житлового фонду Глобинської міської ради; оформити право власності на спірну квартиру; КП "Кременчуцьке МБТІ" провести реєстрацію квартири згідно з Тимчасовим положенням "Про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно", затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року за №7/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18.02.2002 року за №157/6445 (т.1, а.с.7, 95).

04.07.2006 року ОСОБА_1 знято з реєстраційного обліку спірної квартири, а 08.09.2006р. взято на реєстраційний облік у с. Павлівка Світловодського району Кіровоградської області, о підтверджується відмітками у паспорті громадянина України (т.1 а.с.6).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Глобине померла ОСОБА_3 , що підтверджується копією відповідного Свідоцтва про смерть (т.1 а.с.10).

З реєстрової справи №07-1 щодо спірної квартири (т.1, а.с.142-155) вбачається, що 23.10.2006 року виконком Глобинської міської ради звернувся до КП «Кременчуцьке МБТІ» щодо оформлення Свідоцтва про право власності та реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна-квартиру АДРЕСА_1 , яка є власністю територіальної громади м. Глобине в особі Глобинської міської ради та перебуває на її балансі.
01.11.2006 року до Кременчуцького МБТІ надійшла заява Глобинської міської ради про реєстрація права власності на вказану квартиру (т.1, а.с.148).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08.09.2014р. (т.1, а.с.8), спірна квартира є комунальною власністю Глобинської міської ради на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 09.11.2006р., серія НОМЕР_1 , виданого Глобинською міською радою Полтавської області.

09.11.2006 року КП "Кременчуцьке МБТІ" прийняло рішення про реєстрацію права комунальної власності на спірну квартиру за Глобинською міською радою Полтавської області, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (т.1, а.с.151).

       Рішенням виконавчого комітету Глобинської міської ради від 15.04.2008 року №193 спірній квартирі встановлено статус службового гуртожитку та надано для проживання працівникам прокуратури Глобинського району (т.1, а.с.9).)

Задовольняючи частково позовні вимоги місцевий суд виходив із того, що виконавчий комітет Глобинської міської ради без достатніх правових підстав скасував право власності ОСОБА_1 і ОСОБА_3 на спірну квартиру та оформив право власності на цей об`єкт нерухомості за Глобинською міською радою. 

       Оскільки рішення оскаржується в частині задоволених позовних вимог, то і переглядається тільки в цій частині, в іншій частині рішення районного суду не переглядається.

Висновки суду першої інстанції в повній мірі відповідають встановленим по справі обставинам та нормам матеріального права, виходячи з наступного. 

Згідно з положеннями ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).                                                                        Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.                                                                

Згідно з ч.1 ст.319 ЦПК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України).

В силу ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом.        

Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (ч.1 ст.182 ЦК).
Відповідно до ч.4 ст.334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Підставою припинення права власності є відмова власника від права власності (п.2 ч.1 ст.346 ЦК України).
За правилами ч.ч.1, 3 ст.347 ЦК України особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності.
У разі відмови від права власності на майно, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру.
Державна реєстрація права власності на нерухоме майно та відмова від неї на час виникнення спірних правовідносин здійснювалася бюро технічної інвентаризації (БТІ).

Так, відповідно до п.3.10 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року за №7/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 лютого 2002 року за №157/6445 (далі - Тимчасове положення), що був чинним на час виникнення спірних правовідносин, у разі відмови власника від права власності на нерухоме майно в розділ Реєстру прав уноситься відповідний запис про відмову на підставі заяви власника майна, поданої особисто та справжність підпису на якій засвідчено нотаріусом. До заяви додаються правовстановлювальні документи, на підставі яких була проведена реєстрація прав власності на нерухоме майно та які підлягають анулюванню реєстратором. Оригінали анульованих правостановлювальних документів з відміткою "Анульовано", завіреною печаткою БТІ, підшиваються до реєстраційної справи. У записах Реєстру прав робиться відмітка про відмову від права власності на підставі відповідної заяви власника майна, та одночасно про це повідомляються органи місцевого самоврядування. Заявнику видається витяг з Реєстру прав. 

Натомість, як достовірно установлено судом першої інстанції і не заперечувалося особами, які беруть участь у справі, ОСОБА_1 і ОСОБА_3 із заявами про відмову від права власності на спірну квартиру до КП "Кременчуцьке МБТІ" не зверталися, тому відповідний запис до Реєстру прав державним реєстратором БТІ не вносився. Такі заяви була направлені названими особами до виконавчого комітету Глобинської міської ради, останній прийняв їх до розгляду та розглянув по суті з порушенням порядку, встановленого чинним на той час законодавством, - фактично поза межами своїх повноважень.

Таким чином, на час прийняття виконавчим комітетом Глобинської міської ради рішення від 14.07.2006р. №271 "Про прийняття квартири АДРЕСА_1 до комунального житлового фонду Глобинської міської ради" була чинною ст.347 ЦК України, якою урегульовано право власника на відмову від права власності та порядок такої відмови-шляхом внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру.

Після внесення відповідного запису до державного реєстру об`єкт нерухомого майна набуває статусу безхазяйного.
Відповідно до ст.335 ЦК України безхазяйною є річ, яка не має власника або власник якої невідомий. Безхазяйні нерухомі речі беруться на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вони розміщені. Про взяття безхазяйної нерухомої речі на облік робиться оголошення у друкованих засобах масової інформації. Після спливу одного року з дня взяття на облік безхазяйної нерухомої речі вона за заявою органу, уповноваженого управляти майном відповідної територіальної громади, може бути передана за рішенням суду у комунальну власність. 

Пунктом 3.11 зазначеного вище Тимчасового положення передбачено, що безхазяйне нерухоме майно береться на облік БТІ за місцезнаходженням нерухомого майна за заявою відповідного органу місцевого самоврядування. При цьому у відповідному розділі Реєстру прав робиться відмітка "безхазяйне". Про взяття на облік безхазяйного нерухомого майна органу місцевого самоврядування видається інформаційна довідка з Реєстру прав на бланку відповідного БТІ.

Відповідно до ст.329 ЦПК України, заява про передачу безхазяйної нерухомої речі у власність територіальної громади за умов, визначених ЦК України, подається до суду за місцем знаходженням цієї речі органом, уповноваженим управляти майном відповідної територіальної громади.
Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що право власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на спірну квартиру могло б бути анульованим та у подальшому визнано безхазяйним у разі дотримання зазначених приписів законодавства як відповідачем, так і органом БТІ, але у зв`язку зі смертю ОСОБА_3 21.07.2006 року, усе належне їй майно стає 21.07.2006р. (день відкриття спадщини) її спадщиною, перехід права власності на нього відбувається за правилами спадкування, що також свідчить про незаконність оформлення 09.11.2006р. спірного свідоцтва про право власності, а також звернення відповідача до органу БТІ 23.10.2006р. з питання оформлення права власності (т.1, а. с. 146).

Таким чином, на підставі викладеного, враховуючи, що рішення про передачу спірної квартири у комунальну власність територіальної громади уповноважений приймати лише суд після набуття вказаним майном статусу безхазяйного та спливу одного року з дня взяття на облік безхазяйної нерухомої речі, або ж право власності мало переходити за вчиненим двостороннім нотаріально засвідченим правочином про перехід права власності на спірну квартиру від ОСОБА_1 і ОСОБА_3 до Глобинської міської ради, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про відсутність достатніх правових підстав для скасування права власності ОСОБА_1 і ОСОБА_3 на спірну квартиру та оформлення права власності за Глобинською міською радою.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що на час прийняття виконавчим комітетом Глобинської міської радимайна до комунальної власності спірне майно не було безхазяйним, оскільки  ОСОБА_1 та  ОСОБА_3 були власниками квартири не може бути взяте до уваги з огляду на те, що в мотивувальній частині оскаржуваного рішення не йде мова про те, що спірна квартир є безхазяйною, а йдеться про механізм, передбачений п.п.3.10, 3.11 Тимчасового положення від 07.02.2022 року №7/5, в якому були реалізовані приписи.2 ст.335 ЦК України щодо набуття права власності на безхазяйну річ та який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, мав бути до них застосований та якого не було дотримано при передачі квартири у комунальну власність. 
Таким чином, норми п.3.11 повинні були бути застосовані до спірних правовідносин, однак цього зроблено не було.
На підставі аналізу наведених норм права місцевий суд дійшов вірного висновку про те, що у спірних правовідносинах визначений законодавством порядок припинення права власності на нерухоме майно, визнання його безхазяйним та передачу у комунальну власність дотримано не було, а заяви  ОСОБА_1 та  ОСОБА_3 не є правочинами, вчиненими у нотаріальній формі саме щодо відчуження права власності відповідачеві.

З урахуванням вищевикладеного доводи апеляційної скарги стосовно того, що висновки суду щодо вчинення виконкомом дій поза межами своїх повноважень не відповідають фактичним обставинам справи, є надуманими та безпідставними. 

Посилання в апеляційній скарзі на те, що дії позивача та її матері підпадають під ознаки договору пожертви є неспроможними, оскільки договір про пожертву, відповідно до ст.729 ЦК між ними та Глобинською міською радоюне укладався, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК).

Твердження в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції застосував два взаємовиключних способи захисту цивільних прав, визнавши одночасно недійсним та скасувавши рішення ВК не заслуговують на увагу, оскільки, відповідно до ч.2 ст.21 ЦК суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказів того, що  ОСОБА_1 та  ОСОБА_3 було роз`яснено правові наслідки звернення з відповідними заявами до виконкому Глобинської міської радиматеріали справи не містять, а тому посилання апелянта на цю обставину є нікчемним.

Ототожнення апелянтом оскаржуваного рішення виконкому з правочином, на думку колегії суддів, є неправомірним, рівно, як і твердження про те, що  ОСОБА_1 та  ОСОБА_3 було вчинено правочин на користь Глобинської міської радищодо передачі у комунальну власність об`єкта нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 та позивачем не доведено наявність підстав для визнання недійсним цього правочину, оскільки, як вірно зазначено судом першої інстанції, заяви  ОСОБА_1 та  ОСОБА_3 не є правочинами, вчиненими у нотаріальній формі саме щодо відчуження права власності відповідачеві. 
Відтак, місцевий суд вірно встановив правову природу заяв, вчинених позивачем та її матір`ю.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що рішення Глобинського районного суду є ідентичним рішенню Семенівського районного суду не може бути взяте до уваги з огляду на те, що судами, на підставі наданих сторонами доказів, досліджувалися одні і ті самі обставини справи.

Також, апеляційний суд не приймає до уваги доводи апелянта стосовно безпідставності визнання поважними причин пропуску строку звернення позивачем до суду з огляду на наступне. 

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 після свого звернення до міської ради щодо статусу спірної квартири, отримала інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08.09.2014 року про те, що спірна квартира є комунальною власністю Глобинської міської ради за Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 09.11.2006р., серія НОМЕР_1 , виданим Глобинською міською радою Полтавської області (т.1, а.с.8).        
А тому вірним є висновок суду , що саме з моменту отримання відповідного витягу позивач та його представники довідалися про порушення прав позивача та, в свою чергу, 12.11.2014 року звернулися до адміністративного суду з позовом про визнання незаконним та скасування спірного рішення виконавчого комітету.        

Матеріали справи не містять доказів повідомлення ОСОБА_1 і ОСОБА_3 виконавчим комітетом Глобинської міської ради про ухвалені рішення щодо спірної квартири.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів  поважності причин пропуску строку на звернення до суду не вказуютьна помилковість висновку місцевого суду про відсутність підстав для відмови у позові через пропуск строку позовної давності. 

Інші доводи апеляційної скарги не містять нових засобів доказування, не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до незгоди із судовим рішенням без належного обґрунтування нормами права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Суд першої інстанції повно та об`єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає. 

       Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Керуючись ст.ст.368, 375, 382,383,384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Полтавської обласної прокуратури,- залишити без задоволення.

Рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 06 жовтня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ                                                Т.О. Кривчун

СУДДІ                                                        Ю.В. Дряниця

О.В. Чумак