СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2021 року                                          м. Харків                        Справа № 917/818/21  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Радіонова О.О., суддя Зубченко І.В. , суддя  Чернота Л.Ф.
за участю секретаря судового засідання  Новікової Ю.В.
за участю представників сторін:
позивача – не з`явився
1-го відповідача – не з`явився
2-го відповідача – Федосєєв Д.О., адвокат, ордер серія ПТ № 196178 від 23.06.2021
розглянувши у відкритому судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Приватного підприємства Агрофірма «Славутич» (вх.№3468 П/3) на рішення Господарського суду Полтавської області від 13.10.2021 у справі №917/818/21 (повний текст рішення складено та підписано 23.10.2021, суддя Погрібна С.В)
за позовом 	     Приватного підприємства Агрофірма «СЛАВУТИЧ»       	

до   	1.Сільськогосподарського комунального господарства «Горби»;  2.Градизької селищної ради Кременчуцького району Полтавської              області  	
про                                                   визнання незаконним та скасування рішення, визнання угоди   
                                                                  недійсною, скасування рішень державного реєстратора, 
                                визнання права користування

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство Агрофірма "СЛАВУТИЧ" звернулось до Господарського суду Полтавської області з позовом до Сільськогосподарського комунального підприємства "Горби", Градизької селищної ради Кременчуцького району Полтавської області, в якому просить суд:
1) визнати незаконним, протиправним та скасувати рішення № 83 Градизької селищної ради Кременчуцького району Полтавської області 4 (позачергової) сесії 8 скликання від 12.02.2021 «Про розірвання договору оренди землі із сільськогосподарським комунальним підприємством  «Горби»  та припинення права користування земельною ділянкою»; визнання недійсною Угоди від 15.02.2021 про розірвання Договору оренди землі від 02.02.2017, укладеної між Градизькою селищною радою та Сільськогосподарським комунальним підприємством  «Горби»;
2) скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно рішення індексний номер 58210963 від 19.05.2021  11:34:15 (яким було припинено інше речове право Сільськогосподарського комунального підприємства  «Горби») щодо земельної ділянки з кадастровим номером 5320681400:00:003:0098 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1182855253206);
3) скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно рішення індексний номер 58210963 від 19.05.2021 р. 11:34:46 (яким було припинено інше речове право Приватного підприємства Агрофірма  «СЛАВУТИЧ») щодо земельної ділянки з кадастровим номером 5320681400:00:003:0098 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1182855253206);
4) визнання за Приватним підприємством Агрофірма  «СЛАВУТИЧ»  (код СДРПОУ 25163269) права користування земельною ділянкою, площею 68,9100 га, з кадастровим номером 5320681400:00:003:0098 на підставі Договору суборенди землі від 15.03.2017 р., укладеного між Сільськогосподарським комунальним підприємством  «ГОРБИ»  та Приватним підприємством Агрофірма  «СЛАВУТИЧ» та запису про інше речове право № 19699973 від 24.03.2017 р. у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1182855253206).
Позов обґрунтовано тим, що позивач на підставі договору суборенди землі від 15.03.2017, укладеного з 1-м відповідачем, набув право користування земельною ділянкою для ведення  товарного сільськогосподарського виробництва терміном на 7 років до 15.03.2024, проте у листопаді 2021 року, в результаті взаємної домовленості між відповідачами щодо дострокового розірвання  договору оренди землі від 02.02.2017, договір суборенди був достроково припинений за відсутності будь-яких порушень  умов договору, внаслідок чого були порушені майнові права та охоронювані законом інтереси позивача як володільця та користувача земельної ділянки.  
Рішенням Господарського суду Полтавської області від 13.10.2021 у справі №917/818/21 відмовлено в задоволенні позовних вимог. 
Рішення мотивовано тим, що умовами основного договору оренди землі від 02.02.2017 передбачено, що дія договору оренди припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін, тобто, укладаючи договір суборенди землі від 15.03.2017 позивач достеменно розумів і погоджувався з умовами договору суборенди, які обмежуються умовами договору оренди і не можуть суперечити йому; договір суборенди є похідним від договору оренди і може зберігати  свою чинність виключно протягом дії договору оренди землі; відповідно до ч. 4 ст. 8 Закону України «Про оренду землі» у разі припинення договору оренди чинність договору суборенди земельної ділянки припиняється.
Суд дійшов висновку, що рішення № 83 Градизької селищної ради Кременчуцького району Полтавської області 4 (позачергової) сесії 8 скликання прийняте в межах повноважень, визначених законом та не порушує законних прав позивача, як суборендаря земельної ділянки, які ПП Агрофірма «СЛАВУТИЧ» здійснює згідно із ч. 1 ст. 13 Цивільного кодексу України у межах, наданих йому договором суборенди земельної ділянки від 15.03.2017 року.  
Не погодившись з прийнятим рішенням позивач, ПП Агрофірма «СЛАВУТИЧ» звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд задовольнити апеляційну скаргу ПП «Агрофірма «СЛАВУТИЧ», рішення Господарського суду Полтавської області від 13.10.2021 у справі №917/818/21 скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ПП Агрофірма «СЛАВУТИЧ» задовольнити у повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована порушенням прав та законних інтересів позивача, як суборендаря земельної ділянки, внаслідок прийняття рішення № 83 Градизької селищної ради від 12.02.2021 та угоди від 15.02.2021 про розірвання договору оренди землі від 02.02.2017, які суперечать актам цивільного законодавства, зокрема, п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 2,3 ст. 13, ч. 3 ст. 409, 412, 525, 526, 629 ЦК України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Апелянт при цьому зазначає наступне:
-   у позивача на підставі договору суборенди землі від 15.03.2017  виникло право користування земельною ділянкою строком до 15.03.2024, в зв`язку з чим позивач мав законні очікування щодо володіння та користування земельною ділянкою протягом семи років; в даному випадку взаємна згода відповідачів щодо дострокового розірвання договору оренди землі від 02.02.2017 призвела до  дострокового припинення договору суборенди  без будь-яких на те підстав, передбачених умовами даного договору суборенди, без жодної компенсації йому понесених витрат, що завдало позивачу значної шкоди, а відтак може розцінюватись як зловживання правом з боку відповідачів;
- враховуючи те, що єдиним засновником СГКГ «Горби» є Градизька селищна рада, рішення про дострокове розірвання договору оренди землі не можна розцінювати як взаємну домовленість сторін договору оренди, адже фактично це є одноосібним рішенням 2-го відповідача;
- позивач акцентує увагу на суперечливій поведінці 2-го відповідача щодо розірвання з СГКГ «Горби» договору оренди землі та переданні йому в подальшому даної земельної ділянки на праві постійного користування, без відновлення при цьому права суборенди позивача, що, на думку позивача, свідчить про зловживання 2-м відповідачем правом з метою позбавлення позивача права користування земельною ділянкою, яке існувало у нього до 2024 року;
- позивач посилається на те, що за час користування земельною ділянкою ним були понесені значні витрати на покращення земельної ділянки з метою підвищення врожайності, а дострокове припинення договору суборенди позбавляє його права та можливості отримати те, на що він розраховував, та завдає величезних збитків;
- позивач зазначає, що судом першої інстанції проігноровано приписи ст. 412 ЦК України, яка визначає перелік випадків припинення права користування та які були відсутні на момент прийняття Градизькою селищною радою рішення № 83 від 12.02.2021 та укладання оскаржуваної угоди, вважає, що  Градизька селищна рада не мала права на власний розсуд достроково розривати договір оренди землі від 02.02.2017 без наявності судового рішення, яке б вирішувало питання права користування земельною ділянкою позивача на підставі договору суборенди землі від 15.03.2017;
- позивач вважає, що суд першої інстанції безпідставно відхилив заяву про зміну предмета позову.
Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 16.11.2021 року сформовано колегію у складі: Радіонова О.О. – головуючий суддя (доповідач), судді: Зубченко І.В., Чернота Л.Ф.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 22.11.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача та призначено її розгляд на 22.12.2021 о 09:30 год. Встановлено учасникам справи строк до 07.12.2021 для подання відзиву на апеляційну скаргу, а також заяв та клопотань, пов`язаних з розглядом апеляційної скарги.
Градизька селищна рада 07.12.2021, у встановлений судом строк, надіслала поштою до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому з доводами апеляційної скарги не погоджується, вважає правомірним висновок суду першої інстанції про те, що рішення № 83 Градизької селищної ради Кременчуцького району Полтавської області 4 (позачергової) сесії 8 скликання прийняте в межах повноважень, визначених законом та не порушує законних прав позивача, як суборендаря земельної ділянки, які ПП Агрофірма «Славутич» здійснює згідно із ч. 1 ст. 13 Цивільного кодексу України у межах наданих йому договором суборенди земельної ділянки від 15.03.2017 року.  Просить апеляційну скаргу ПП Агрофірма «Славутич» залишити без задоволення, рішення Господарського суду Полтавської області від 13.10.2021 у справі №917/818/21 залишити без змін. 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 14.12.2021 у справі № 917/818/21 задоволено клопотання представника Градизької селищної ради Кременчуцького району Полтавської області – адвоката Федосєєва Д.О. про участь у судовому засіданні 22.12.2021 о 09:30 год у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою системи відеоконференцзв`язку “EаsyCon”.
22.12.2021 на електронну пошту суду від представника СГКГ «Горби» надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника СГКГ «Горби» Градизької селищної ради. 1-й відповідач вважає рішення законним та обґрунтованим, просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

22.12.2021 на електронну пошту суду від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке обґрунтовано неможливістю прибути у призначене судове засідання через складні погоді умови та несправність автомобіля. Позивач з урахуванням  викладених обставин, які зумовлюють неможливість участі представника у судовому засіданні, а також зважаючи на те, що неявка у судове засідання є першою та викликана поважними причинами, просить відкласти розгляд справи № 917/818/21 на іншу дату; забезпечити дотримання принципу змагальності господарського судочинства та не розглядати апеляційну скаргу ПП Агрофірма «Славутич» на рішення Господарського суду Полтавської області від 13.10.2021 у справі № 917/818/21 без участі представника позивача.
Колегія суддів звертає увагу, що в ході апеляційного розгляду даної справи апеляційним господарським судом, у відповідності до п. 4 ч. 5  ст. 13 Господарського процесуального кодексу України  учасникам справи було створено умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 2  ст. 273 ГПК України.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч. 12  ст. 270 ГПК України).
У свою чергу суд зауважує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 202 ГПК України).
У постанові від 29.04.2020 у справі №910/6097/17 Верховний Суд зазначив, що відкладення розгляду справи є правом суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Крім того, обставини, на які посилається заявник не можна визнати об`єктивними, оскільки представник позивача, враховуючи його місце постійного проживання у Кіровоградській області, не був  позбавлений права та можливості звернутись до суду з відповідним клопотанням про проведення судового засідання у режимі відеоконференції відповідно до положень  статті 197 Господарського процесуального кодексу України, самостійно обравши зручне для себе територіальне розташування суду або поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою системи відеоконференцзв`язку “EаsyCon”.
Відповідно до положень п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточних, зокрема, "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).
Враховуючи викладене, а також зважаючи на те, що судом апеляційної інстанції вжито належних заходів щодо повідомлення сторін про час та місце судового розгляду справи,  явка представників сторін судом обов`язковою не визнавалась, учасникам справи була надана можливість висловити та викласти свою позицію з приводу спірних питань, матеріали справи містять достатній обсяг відомостей та документів для розгляду апеляційної скарги, з метою дотримання принципу розумності строків розгляду справи,  колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ст. 120, ст. 202, ст. 270 ГПК України,   вважає за можливе розглянути справу за відсутністю позивача та 1-го відповідача  за наявними в ній матеріалами.
          В судовому засіданні представник 2-го відповідача підтримав позицію, викладену у відзиві на апеляційну скаргу, просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, оскаржуване рішення залишити без змін.
          Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції у відповідності до вимог ст. 269 ГПК України, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Як свідчать матеріали справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 02.02.2017 між Головним управлінням Держгеокадастру у Полтавській області (орендодавець) та Сільськогосподарським комунальним підприємством «Горби» (орендар) був укладений договір оренди землі, за умовами якого орендодавець надав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 68,9100 га, з кадастровим номером 5320681400:00:003:0098, яка розташована за межами населених пунктів на території Горбівської сільської ради Глобинського району Полтавської області (далі - земельна ділянка).
Відповідно до п. 8 договору оренди землі вказаний договір укладено на термін 7 років (т.1, а.с.39-44).
15.03.2017 між Сільськогосподарським комунальним підприємством «ГОРБИ» (орендар) та Приватним підприємством Агрофірма «СЛАВУТИЧ» (суборендар) був укладений договір суборенди землі, відповідно до умов якого орендар на підставі письмової згоди орендодавця № 27-16-0.3-1768/2-17 від 13.03.2017 надав, а суборендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку (т.1, а.с.45-48).
Відповідно до п. 8 договору суборенди землі вказаний договір укладено на 7 років, але не пізніше закінчення терміну дії договору оренди землі.
Набувши в установленому законом порядку право користування земельною ділянкою строком на 7 років, тобто до 15.03.2024, позивач з березня 2017 року використовував земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Рішенням № 83 Градизької селищної ради Кременчуцького району Полтавської області 4 (позачергової) сесії 8 скликання від 12.02.2021, остання вирішила розірвати за взаємною згодою сторін договір оренди землі від 02.02.2017; припинити СГКП «ГОРБИ» право користування земельною ділянкою; зобов`язати СГКП «ГОРБИ» повернути земельну ділянку; доручити голові ради підготувати угоду про розірвання Договору оренди землі від 02.02.2017 та передати підписану угоду сторонам для проведення державної реєстрації припинення іншого речового права на земельну ділянку (т.1, а.с.52-53).
15.02.2021 на виконання вказаного рішення відповідача-2, між Градизькою селищною радою та СГКП «Горби» було укладено Угоду про розірвання договору оренди землі від 02.02.2017 та підписано Акт приймання-передачі земельної ділянки (т.1, а.с.136).
Позивач вважає, що рішення № 83 Градизької селищної ради від 12.02.2021 та Угода від 15.02.2021 про розірвання договору оренди землі від 02.02.2017 є незаконними, протиправними та такими, що порушують права та охоронювані законом інтереси позивача як користувача земельної ділянки, оскільки у позивача на підставі договору суборенди землі від 15.03.2017 виникло право користування спірною земельною ділянкою строком до 15.03.2024, яке в установленому законом порядку було зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
1-й відповідач  заперечує проти позовних вимог посилаючись на те, що згідно положень ч.ч. 2, 3, 4 ст. 8 Закону України «Про оренду землі» умови договору суборенди земельної ділянки повинні обмежуватися умовами договору оренди земельної ділянки і не суперечити йому. Строк суборенди не може перевищувати строку, визначеного договором оренди землі. У разі припинення договору оренди чинність договору суборенди земельної ділянки припиняється. Тому,   Рішення №83 Градизької селищної ради від 12.02.2021 та Угода від 15.02.2021 про розірвання договору оренди землі від 02.02.2017 прийняті у відповідності до умов Закону та договору.
2-й відповідач вказує, що вимоги позивача є безпідставними в зв`язку з тим, що Градизька селищна рада Кременчуцького району Полтавської області вважає, що нею було повністю дотримано вимоги чинного законодавства під час прийняття оскаржуваного рішення та Угоди про розірвання договору оренди, а права позивача не зачіпаються. З огляду на це, підстав для задоволення позовних вимог немає. 
Суд першої інстанції відмовив в задоволенні позовних вимог, встановивши, що умовами основного договору оренди землі від 02.02.2017 передбачено, що дія договору оренди припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін, тобто укладаючи договір суборенди землі від 15.03.2017 позивач достеменно розумів і погоджувався з умовами договору суборенди, які обмежуються умовами договору оренди і не можуть суперечити йому; договір суборенди є похідним від договору оренди і може зберігати  свою чинність виключно протягом дії договору оренди землі; відповідно до ч. 4 ст. 8 Закону України «Про оренду землі» у разі припинення договору оренди чинність договору суборенди земельної ділянки припиняється. Суд першої інстанції також встановив, що рішення № 83 Градизької селищної ради Кременчуцького району Полтавської області 4 (позачергової) сесії 8 скликання прийняте в межах повноважень, визначених законом та не порушує законних прав позивача, як суборендаря земельної ділянки.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне.
Предметом позову у цій справі є вимога позивача про визнання недійсним рішення селищної ради про розірвання договору оренди з орендарем СКП «Горби» та припинення права користування земельної ділянки; скасування реєстраційної дії та визнання за позивачем права користування земельною ділянкою на підставі договору суборенди.
Позов обґрунтовано порушенням прав та законних інтересів позивача, як суборендаря земельної ділянки, внаслідок прийняття рішення № 83 Градизької селищної ради від 12.02.2021 та Угоди від 15.02.2021 про розірвання договору оренди землі від 02.02.2017, які суперечать актам цивільного законодавства, зокрема, п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 2,3 ст. 13, ч. 3 ст. 409, 412, 525, 526, 629 ЦК України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до частини 1  статті 2 Закону України "Про оренду землі", відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються  ЗК     України,  ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
За змістом  статті 1 Закону України "Про оренду землі", яка кореспондується з положеннями частини 1  статті 93 ЗК України, орендою землі є засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Відповідно до  статті 13 Закону України "Про оренду землі"  договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Статтею 11 ЦК України  встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до  ст.626 ЦК України  договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а у відповідності до  ст.629 ЦК України  договір є обов`язковим для виконання сторонами.
02.02.2017 між Головним управлінням Держгеокадастру у Полтавській області (орендодавець) та Сільськогосподарським комунальним підприємством «ГОРБИ» (орендар) був укладений договір оренди землі, за умовами якого орендодавець надав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 68,9100 га, з кадастровим номером 5320681400:00:003:0098, яка розташована за межами населених пунктів на території Горбівської сільської ради Глобинського району Полтавської області (далі - земельна ділянка). Відповідно до п. 8 договору оренди землі вказаний договір укладено на термін 7 років (а.с. 39-44).
22.02.2017 право оренди земельної ділянки СГКП «Горби» було в установленому законом порядку зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (запис про інше речове право № 19201979).
Умовами договору оренди землі від 02.02.2017 передбачено зміна умов договору і припинення його дії. Так згідно пункту 35 договору - дія договору оренди припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін.
У відповідності до ч. 3 ст. 31 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.
15.03.2017 між СГКП «Горби» (орендар) та ПП «СЛАВУТИЧ» (суборендар) був укладений договір суборенди землі, відповідно до умов якого орендар на підставі письмової згоди Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області на укладання договору суборенди земельної ділянки № 27-16-0.3-1768/2-17 від 13.03.2017 надає, а суборендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 5320681400:00:003:0098. Відповідно до п. 8 договору суборенди землі вказаний договір укладено на 7 років, але не пізніше закінчення терміну дії договору оренди землі (а.с. 45-48, 56).
24.03.2017 право суборенди земельної ділянки ПП Агрофірми «СЛАВУТИЧ» було в установленому законом порядку зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (запис про інше речове право № 19699973).
У зв`язку зі змінами, внесеними до земельного законодавства України та передачею земельних ділянок державної власності у комунальну власність, 18.01.2021 право власності на земельну ділянку було зареєстровано за Градизькою селищною радою (2-м відповідачем), що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру  Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів  нерухомого майна від 21.05.2021, відповідно до якої земельна ділянка площею 68,9100 га з кадастровим номером 5320681400:00:003:0098 була передана в комунальну власність Градизькій селищній раді за актом приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність б/н від 15.12.2020 на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області № 46-ОТГ від 15.12.2020 (а.с. 54-55).
Згідно із ч. 2 ст. 4, ч. 1 ст. 5 Закону України «Про оренду землі», орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, є сільські, селищні, міські ради в межах повноважень, визначених законом. Орендарями земельних ділянок є юридичні або фізичні особи, яким на підставі договору оренди належить право володіння і користування земельною ділянкою.
Згідно із п. п. «а-г» ст. 12 Земельного кодексу України, до повноважень сільських, селищних, міських рад належить розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб.
Рішенням № 83 Градизької селищної ради Кременчуцького району Полтавської області 4 (позачергової) сесії 8 скликання від 12.02.2021, остання вирішила розірвати за взаємною згодою сторін договір оренди землі від 02.02.2017; припинити СГКП «ГОРБИ» право користування земельною ділянкою; зобов`язати СГКП «Горби» повернути земельну ділянку; доручити голові ради підготувати угоду про розірвання договору оренди землі від 02.02.2017 та передати підписану угоду сторонам для проведення державної реєстрації припинення іншого речового права на земельну ділянку.
Отже, рішення Градизької селищної ради Кременчуцького району Полтавської області 4 (позачергової) сесії 8 скликання від 12.02.2021 прийняте  в межах повноважень, визначених законом та у відповідності до вимог ч. 3 ст. 31 Закону України «Про оренду землі», оскільки сторони договору оренди від 02.02.2017 скористалися правом на дострокове розірвання договору.
15.02.2021 року на виконання п. 4 вказаного рішення сесії між Градизькою селищною радою та СКП «Горби» було укладено Угоду про розірвання договору оренди, відповідно до якої сторони за взаємною згодою розривають укладений між ними договір оренди землі від 02.02.2017, та підписано Акт приймання-передачі земельною ділянки (т.1,а.с. 136).
19.05.2021 приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночка О.В. у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно були прийняті рішення № 58210963 про реєстрацію припинення права оренди СГКП «ГОРБИ» та рішення № 58210963 про реєстрацію припинення права суборенди Агрофірми «СЛАВУТИЧ» на земельну ділянку (т.1, а.с.138-139).
Статтею 8 Закону України «Про оренду землі» передбачено порядок і умови передання земельної ділянки в суборенду. Орендована земельна ділянка або її частина може передаватися орендарем у суборенду без зміни цільового призначення, якщо це передбачено договором оренди або за письмовою згодою орендодавця (крім випадків, визначених законом). Строк суборенди не може перевищувати строку, визначеного договором оренди землі. Частиною 4 цього Закону чітко і однозначно визначено, що у разі припинення договору оренди чинність договору суборенди земельної ділянки припиняється, що кореспондується з умовами договору суборенди землі від 15.03.2017, яким передбачено, що договір укладено на термін 7 років, але не пізніше закінчення терміну дії договору оренди землі (пункт 8 договору); дія договору припиняється також в інших випадках, передбачених законом (пункт 34 договору).
Тобто, укладаючи договір суборенди землі від 15.03.2017, позивач погодився з умовами договору суборенди, які обмежуються умовами договору оренди і не можуть суперечити йому, як це передбачено Законом. В силу закону договір суборенди припиняється одночасно з припиненням договору оренди, незалежно від підстав його припинення. Дія договору суборенди поза межами договору оренди не узгоджується з нормами чинного законодавства про оренду землі та суперечить правовій природі договору суборенди.
Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду у справі № 910/17082/17 від 16.03.2018, у якій зазначено, що з аналізу положень статей 761, 774 Цивільного кодексу України Суд вбачає, що договір суборенди (піднайму) є похідним від договору оренди (найму) і може зберігати свою чинність виключно протягом строку дії договору оренди (найму). У разі втрати чинності договором оренди припиняються права наймача на орендоване майно, зокрема і право передання його в суборенду.
Посилання апелянта на те, що рішення про дострокове розірвання договору оренди землі не можна розцінювати як взаємну домовленість сторін договору оренди, адже фактично це є одноосібним рішенням 2-го відповідача є помилковим, оскільки в даному випадку відбулося припинення договору суборенди з підстав, передбачених ст. 8 Закону України «Про оренду землі».
Доводи позивача про начебто узгоджені дії відповідачів та зловживання правом щодо дострокового припинення договору суборенди землі за взаємною згодою, не заслуговують на увагу, оскільки таке право прямо передбачено ч. 3 ст. 31 Закону України «Про оренду землі».
Також колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що в силу п. 6 ч. 1  ст. 3 ЦК України  однією із основоположних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Цивільне законодавство ґрунтується на вільному здійсненні цивільних прав, а також добросовісності учасників цивільних правовідносин при здійсненні цивільних прав і виконання обов`язків.
Згідно зі  ст. 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі- «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності.
В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Наприклад, у статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.
Доводи апелянта та його посилання на суперечливу поведінку 2-го відповідача щодо розірвання з СГКГ «Горби» договору оренди землі та переданні йому в подальшому даної земельної ділянки на праві постійного користування 1-му відповідачу, без відновлення при цьому права суборенди позивача, що, на думку позивача, свідчить про зловживання 2-м відповідачем правом з метою позбавлення  позивача права користування земельною ділянкою, яке існувало у нього до 2024 року, колегія суддів вважає безпідставними. Натомість обставини справи свідчать про добросовісну поведінку 1-го відповідача, який завчасно повідомив позивача листом СГКП «ГОРБИ» № 14 від 12.05.2021 про необхідність припинення весняно-польових робіт на земельній ділянці, у зв`язку з тим, що рішенням № 83 Градизької селищної ради від 12.02.2021 було розірвано договір оренди землі від 02.02.2017, а тому автоматично припинилось право користування згідно договору суборенди землі від 15.03.2017.
Умовами договору оренди від 02.02.2017 була передбачена можливість його розірвання за згодою сторін без необхідності встановлення будь-яких інших передумов. При цьому, положення пунктів 8, 34 договору були погоджені сторонами на власний розсуд, не суперечать загальним засадам цивільного законодавства, не змінені та не визнані недійсними, а тому в силу ст. 629 ЦК України є обов`язковими для виконання сторонами правочину.
В свою чергу, дії власника земельної ділянки - Градизької селищної ради щодо розірвання з СГКП «ГОРБИ» за взаємною згодою сторін договору оренди землі від 02.02.2017 узгоджуються з нормами Закону України «Про оренду землі», а також умовами припинення дії договору від 02.02.2017, а тому колегія суддів не вбачає в діях відповідачів ані зловживання, ані суперечливої поведінки, яка могла б свідчить про недобросовісність дій відповідачів, ані порушення прав позивача, як суборендаря земельної ділянки, які ПП Агрофірма «Славутич» здійснює згідно із ч. 1 ст. 13 Цивільного кодексу України у межах, наданих йому договором суборенди земельної ділянки від 15.03.2017 року.  
Посилання апелянта на положення ст. 412 ЦК України, як на підставу скасування оскаржуваного рішення, є безпідставними, оскільки до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми статті 31 Закону України «Про оренду землі».
Щодо доводів позивача про понесення ним витрат на покращення земельної ділянки з метою підвищення врожайності, колегія суддів зазначає, що дані обставини не входять до предмету доказування у даній справі. До того ж, дані покращення були вчинені суборендарем (позивачем) на власний ризик без будь-якого погодження з орендодавцем, як того вимагають умови   Закону і договорів як оренди, так і суборенди.

Як вірно встановлено судом першої інстанції,     п.п. 19, 20 договору суборенди передбачено, що здійснені суборендарем без згоди орендаря витрати на поліпшення орендованої земельної ділянки, які не можливо відокремити без заподіяння шкоди цій ділянці не підлягають відшкодуванню. Отже, поліпшення стану земельної ділянки проведені суборендарем за письмовою згодою з орендарем землі не підлягають відшкодуванню. Такі ж умови маються і в основному договорі оренди (пункти 19 та 20). Тому, твердження позивача про заподіяння збитків не мають ніяких юридичних підстав. Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що позивачем засіяно с/г культури на спірній земельній ділянці у 2021 році всупереч вимог орендодавця та власника земельної ділянки, проте ні орендар, ні власник не чинили позивачу ніяких перешкод по збору врожаю 2021 року. Доказів у спростування вищезазначеного позивачем не надано.
Доводи позивача про те, що суд першої інстанції безпідставно відхилив заяву про зміну предмета позову, не заслуговують на увагу, оскільки ухвалою суду від 27.07.2021 було закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті, тобто позивач звернувся до суду з даною заявою про зміну предмета позову (вх. 11260 від 11.2021) з пропуском встановленого ч. 3 ст. 46 ГПК України строку,   а саме, після закриття підготовчого провадження, тому у суду першої інстанції були відсутні підстави для її прийняття (т.1, а.с.194-195).
Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Враховуючи все наведене вище, дослідивши докази, що містяться у матеріалах справи та обставини, зазначені сторонами, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов законного та обгрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову. Доводи скаржника про скасування рішення місцевого господарського суду є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції.
Ст. 276 ГПК України  передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до  ст. 236 ГПК України  судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційної скарги  без задоволення.
Судовий збір за подання апеляційної скарги у відповідності до  ст.129 ГПК України покладається на скаржника.

          Керуючись ст. 129, 269, 273, 275, 276, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства Агрофірма «Славутич» на рішення Господарського суду Полтавської області від 13.10.2021 у справі №917/818/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Полтавської області від 13.10.2021 у справі №917/818/21 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів через Східний апеляційний господарський суд з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складно та підписано 23.12.2021.

Головуючий суддя                                                                                     О.О. Радіонова

Суддя                                                                                                           І.В. Зубченко  

Суддя                                                                                                           Л.Ф. Чернота