Ухвала

20 грудня 2021 року 
м. Київ

справа № 564/1258/18
провадження № 61-4323св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
Русинчука М. М. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Дундар І. О., 
 
учасники справи:
 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 22 жовтня 2020 року у складі судді Олійника П. В. та постанову Рівненського апеляційного суду від 25 лютого 2021 року у складі колегії суддів: Ковальчук Н. М., Хилевича С. В., Шимківа С. С.,
ВСТАНОВИВ:
У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про виділ в натурі в окремий об`єкт 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями, що належить особі на праві власності. 
Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 22 жовтня 2020 року, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного суду від 25 лютого 2021 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено.
У березні 2021 року до Верховного Суду від ОСОБА_1 надійшла касаційна скарга, у якій він, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення та постанову судів попередніх інстанцій, ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Ухвалою Верховного Суду від 22 квітня2021 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи з суду першої інстанції.
 
Ухвалою Верховного Суду від 20 грудня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви про відмову від касаційної скарги.
 
Під час підготовки справи до касаційного розгляду з`ясовано, що касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: 
 
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; 
 
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; 
 
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; 
 
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до пункту 1 частини шостої, частини дев`ятої статті 19 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції) для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Предметом даного позову є виділ в натурі в окремий об`єкт Ѕ частини житлового будинку. У позовній заяві позивач вказав, що ціна позову становить 68 875,00 грн (а. с. 2). Відповідно до технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна від 20 квітня 2018 року № 104 інвентаризаційна вартість житлового будинку становить 137 770,00 грн (а. с. 17), а відтак вартість Ѕ його частини, яку позивач просить виділити, становить 68 875,00 грн (137 770,00 грн х Ѕ)
 
Ураховуючи ціну позову - 68 875,00 грн, дана справа відноситься до категорії малозначних.
 
Касаційна скарга не містить посилань на виключні випадки, за яких суд касаційної інстанції може розглянути малозначну справу.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України).
 
Спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
 
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним із помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховною Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (ZUBAC v. CROATIA, № 40160/12, § 122, ЄСПЛ, від 05 квітня 2018 року).
 
Оскільки оскаржені рішення ухвалені у малозначній справі, касаційне провадження у справі підлягає закриттю.
 
Керуючись статтями 19, 389, 260 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
Закрити касаційне провадження у справі №  564/1258/18 за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 22 жовтня 2020 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 25 лютого 2021 року.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                     М. М. Русинчук
 
Н. О. Антоненко
 
І. О. Дундар