ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.2022 року                               м. Дніпро                          Справа №  904/1764/20
      Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Кощеєва І.М. (доповідач),
суддів:                       Подобєда І.М., Чус О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження 
без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу 
ОСОБА_1 на рішення  Господарського суду Дніпропетровської області від 03.09.2021р. (суддя Татарчук В.О., м. Дніпро, повний текст рішення складено 03.09.2021р.) у справі 
за позовом акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк”, м. Київ                                    
до фізичної особи-підприємця Леміш Віри Пилипівни, м. Кривий Ріг
     ОСОБА_1 , м. Кривий Ріг 
про стягнення заборгованості у розмірі 39 688, 24 грн.                   
                                             
ВСТАНОВИВ:
1.           Короткий зміст позовних  вимог.
Акціонерне товариство комерційний банк “Приватбанк” звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до фізичної особи-підприємця Леміш Віри Пилипівни, ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором № KRHALON05976 від 15.07.2014р. у розмірі 39 688, 24 грн., з яких: 10 828, 97 грн. - заборгованість за кредитом, 342,08 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 25 674,90 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань, 1000грн - штраф, фіксована частина, 1 842,29 грн. - штраф, відсоток від суми встановленого у п. А.2 договору ліміту на цілі, відмінні від страхових платежів та платежів за реєстрацію предметів застави.

2.        Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у  справі.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 03.09.2021р. позовні вимоги задоволено - стягнуто солідарно з фізичної особи-підприємця Леміш Віри Пилипівни та ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” 10 828,97 грн. - заборгованості за кредитом, 342,08 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом, 25 674,90 грн. - пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, 1 000 грн. – штрафу, фіксована частина; 1 842,29 грн. – штраф, відсоток від суми встановленого у п. А.2 договору ліміту на цілі, відмінні від страхових платежів за реєстрацію предметів застави.

3.       Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Не погодившись  з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1  звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду та направити справу на новий розгляд. Одночасно з апеляційною скаргою апелянтом подано заяву про поновлення строку на подання апеляційної скарги, посилаючись на те, що повного тексту оскаржуваного рішення вона не отримувала.

4.         Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
        Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, Скаржник посилається на те, що судові повістки  про виклик до суду вона не отримувала, про існування рішення дізналася телефонному режимі від Банку, що ФОП Леміш В.П, є її колишньою свекрухою, однак ніякі договори з приводу отримання кредитних коштів вона не підписувала, договорів поруки також, і тому вважає, що по справі повинна бути проведена почеркознавча експертиза підпису на вказаних договорах.

5.         Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.
       Інші учасники провадження у даній справі не скористалися своїм правом згідно ч.1  ст. 263 ГПК України та не надали суду відзив на апеляційну скаргу, що згідно ч. 3  ст. 263 ГПК  не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.
6.          Рух справи в суді апеляційної інстанції.
Автоматизованою системою документообігу Центрального апеляційного господарського суду для розгляду даної справи було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Кощеєв І.М. (доповідач), судді - Подобєда І.М., Чус О.В..
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 21.09.2021р. апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення  Господарського суду Дніпропетровської області від 03.09.2021р. у справі № 904/1764/20 залишено без руху, надано апелянту строк  для усунення недоліків, а саме, для надання суду доказів направлення копії апеляційної скарги і доданих до неї документів на адресу Позивача та  Відповідача -1, листом з описом вкладення.
    Згідно з ч. 1 ст. 247 ГПК України у порядку спрощеного провадження розглядаються малозначні справи. 
Ч. 13 ст. 8 ГПК України  визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно   до п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Ч. 1 ст. 270 ГПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції справи переглядаються в порядку спрощеного  провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Ч. 10 ст. 270 ГПК України встановлено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають   розгляду в порядку спрощеного позовного провадження,  розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
При розгляді цієї справи колегія суддів враховує, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення суми, меншої ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні ГПК України, і розглядає справу без повідомлення учасників справи.
Після усунення недоліків апеляційної скарги, ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 29.11.2021р. поновлено строк для подання апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення  Господарського суду Дніпропетровської області від 03.09.2021р., для розгляду у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

7.      Встановлені судом обставини справи
15.07.2014р., між фізичною особою-підприємцем Леміш Вірою Пилипівною (Клієнт) і акціонерним товариством комерційний банк “Приватбанк” (Банк) було укладено кредитний договір № KRHALON05976.
Відповідно до п. А.1, вид кредиту – не відновлювальна кредитна лінія.
Пунктом А.2 договору визначено ліміт кредитного договору: 15 993,84 грн., у тому числі: у розмірі 14 247,47 грн. на реструктуризацію заборгованості за договором про надання банківських послуг № 1823416347 (ліміт на поточний рахунок), укладеними між Банком та ФОП Леміш В.П. у розмірі 0,00 грн. на сплату страхових платежів у випадках та у порядку, передбачених п.п. 2.1.6, 2.2.10 цього договору, у розмірі по 34 грн., для сплати за реєстрацію предметів застави у Державному реєстрі обтяження рухомого майна, шляхом перерахування за реквізитами зазначеними в п. 2.1.2 цього договору за кожним договором застави, у розмірі 1 712,37 грн. на сплату судових витрат, передбачених п.п. 2.2.13, 2.3.12, 6.6 цього договору.
15.07.2014р., між ОСОБА_1 (поручитель) та ПАТ КБ “Приватбанк” (кредитор) був укладений договір поруки № KRHALON5976/DP1. Предметом цього договору є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання фізичною особою-підприємцем Леміш Вірою Пилипівною всіх своїх обов`язків, які випливають з кредитного договору (п. 1.1 договору поруки). 
Пунктом 1.2 договору поруки встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Згідно цього пункту поручитель відповідає перед кредитором всіма власними коштами та майном, яке належить йому на праві власності.
В пунктів А.3 договору визначено, що термін повернення кредиту згідно з графіком зменшення поточного ліміту (Додаток № 1 цього договору).
Пунктом А.6 договору передбачено, що за користування кредитом позичальник сплачує проценти у розмірі 23% річних. Дата сплати процентів зазначена у графіку зменшення поточного ліміту (додаток № 1 цього договору). У випадку несплати процентів у зазначений термін вони вважаються простроченими (крім випадків розірвання договору згідно п. 2.3.3 цього договору).
Згідно з п. А.7 договору у випадку порушення позичальником будь-якого із грошових зобов`язань та при реалізації права Банку, передбаченого п. А.3 цього договору, позичальник сплачує пеню у розмірі 0,128% від суми залишку непогашеної заборгованості за кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється з дня, наступного за датою, передбаченої повідомленням. При цьому проценти за користування кредитом не сплачуються. 
У випадку порушення позичальником зобов`язань передбачених п.п. 2.2.2, 2.3.1, 2.4.1, 4.1, 4.2, 4.3, 4.4 цього договору по сплаті винагороди та процентів, позичальник сплачує пеню у розмірі вказаному у п. А7 цього договору від суми простроченого платежу (пункт А.8 договору).
За приписами п. 6.1 договору у випадку порушення позичальником будь-якого із зобов`язань по сплаті процентів за користування кредитом, а також згідно з п.п. 2.2.2, 2.3.1, 2.3.2, 2.3.3,  2.4.1, 4.1, 4.2 цього договору, термінів повернення кредиту, передбачених графіком зменшення поточного ліміту (додаток № 1 до цього договору), а  також передбачених п.п. 1.2, 2.2.3, 2.3.3 цього договору, винагороди, передбаченої п.п. 4.3, 4.4 цього договору позичальник сплачує Банку пеню в розмірі вказаному в п.п. А.7, А.8 цього договору. Сплата пені здійснюється у гривні. У випадку, якщо кредит надається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті за курсом Національного банку України на день здійснення платежу.
У випадку порушення позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених п.п. 2.2.7, 2.2.8, 2.2.11 цього договору, позичальник сплачує Банку за кожен випадок порушення штраф у розмірі 2% від суми отриманого кредиту. Сплата штрафу здійснюється у гривні. У випадку, якщо кредит надається в іноземній валюті, штраф сплачується в гривневому еквіваленті за курсом Національного банку України на дату сплати (п. 6.2 договору).
Пунктом 6.6 договору визначено, що у випадку порушення позичальником термінів платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, у зв`язку з чим Банк вимушений буде звернутись до суду, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 1000грн + 5% від суми встановленого у п. А.2 кредитного договору ліміту на цілі відмінні від сплати страхових платежів і платежів для сплати за реєстрацію предметів застави у Державному реєстрі обтяження рухомого майна.
Невиконання відповідачем-1 зобов`язань за договором призвело до виникнення заборгованості станом на 02.03.2020р., у розмірі: 10 828,97 грн. - заборгованість за кредитом; 342,08 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 25 674,90 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; 1000 грн. – штраф, фіксована частина;1 842, 29 грн. – штраф, відсоток від суми встановленого у п. А.2 договору ліміту на цілі, відмінні від страхових платежів за реєстрацію предметів застави.
   Вказане і стало причиною спору та звернення позивача до господарського суду з відповідним позовом до відповідачів, про солідарне стягнення заборгованості. 
        За наслідками розгляду позову акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” господарським судом прийнято оскаржуване рішення у даній справі.

8.      Оцінка аргументів учасників справи і  висновків суду першої інстанції
Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4). 
Апеляційний господарський суд, переглядаючи в апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом попередньої інстанції норм матеріального і процесуального права, дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
       Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
       Відповідно       до       ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарським судом, що 15.07.2014 р., між фізичною особою-підприємцем Леміш Вірою Пилипівною (Клієнт) і акціонерним товариством комерційний банк “Приватбанк” (Банк) було укладено кредитний договір № KRHALON05976.
Відповідно до п. А.1 вид кредиту - не відновлювальна кредитна лінія.
Пунктом А.2 договору визначено ліміт кредитного договору: 15 993,84 грн., у тому числі: у розмірі 14 247,47 грн. на реструктуризацію заборгованості за договором про надання банківських послуг № 1823416347 (ліміт на поточний рахунок), укладеними між Банком та ФОП Леміш В.П. у розмірі 0,00 грн. на сплату страхових платежів у випадках та у порядку, передбачених п.п. 2.1.6, 2.2.10 цього договору, у розмірі по 34 грн., для сплати за реєстрацію предметів застави у Державному реєстрі обтяження рухомого майна, шляхом перерахування за реквізитами зазначеними в п. 2.1.2 цього договору за кожним договором застави, у розмірі 1712,37грн. на сплату судових витрат, передбачених п.п. 2.2.13, 2.3.12, 6.6 цього договору.
В пункті А.3 договору визначено, що термін повернення кредиту згідно з графіком зменшення поточного ліміту (Додаток № 1 цього договору).
Відповідно до п. А 4, для обслуговування кредиту відкрито транзитний рахунок № 29094010087956. 
Пунктом А.6 договору передбачено, що за користування кредитом позичальник сплачує проценти у розмірі 23% річних. Дата сплати процентів зазначена у графіку зменшення поточного ліміту (додаток № 1 цього договору). У випадку несплати процентів у зазначений термін вони вважаються простроченими (крім випадків розірвання договору згідно п. 2.3.3 цього договору).
Згідно з п. А.7 договору у випадку порушення позичальником будь-якого із грошових зобов`язань та при реалізації права Банку, передбаченого п. А.3 цього договору, позичальник сплачує пеню у розмірі 0,128% від суми залишку непогашеної заборгованості за кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється з дня, наступного за датою, передбаченої повідомленням. При цьому проценти за користування кредитом не сплачуються. 
У випадку порушення позичальником зобов`язань передбачених п.п. 2.2.2, 2.3.1, 2.4.1, 4.1, 4.2, 4.3, 4.4 цього договору по сплаті винагороди та процентів, позичальник сплачує пеню у розмірі вказаному у п. А7 цього договору від суми простроченого платежу (пункт А.8 договору).
За приписами п. 6.1 договору у випадку порушення позичальником будь-якого із зобов`язань по сплаті процентів за користування кредитом, а також згідно з п.п. 2.2.2, 2.3.1, 2.3.2, 2.3.3,  2.4.1, 4.1, 4.2 цього договору, термінів повернення кредиту, передбачених графіком зменшення поточного ліміту (додаток № 1 до цього договору), а  також передбачених п.п. 1.2, 2.2.3, 2.3.3 цього договору, винагороди, передбаченої п.п. 4.3, 4.4 цього договору позичальник сплачує Банку пеню в розмірі вказаному в п.п. А.7, А.8 цього договору. Сплата пені здійснюється у гривні. У випадку, якщо кредит надається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті за курсом Національного банку України на день здійснення платежу.
У випадку порушення позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених п.п. 2.2.7, 2.2.8, 2.2.11 цього договору, позичальник сплачує Банку за кожен випадок порушення штраф у розмірі 2% від суми отриманого кредиту. Сплата штрафу здійснюється у гривні. У випадку, якщо кредит надається в іноземній валюті, штраф сплачується в гривневому еквіваленті за курсом Національного банку України на дату сплати (п. 6.2 договору).
Пунктом 6.6 договору визначено, що у випадку порушення позичальником термінів платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, у зв`язку з чим Банк вимушений буде звернутись до суду, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 1000грн + 5% від суми встановленого у п. А.2 кредитного договору ліміту на цілі відмінні від сплати страхових платежів і платежів для сплати за реєстрацію предметів застави у Державному реєстрі обтяження рухомого майна.
15.07.2014р., між ОСОБА_1 (поручитель) та ПАТ КБ “Приватбанк” (кредитор) був укладений договір поруки № KRHALON5976/DP1. Предметом цього договору є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання фізичною особою-підприємцем Леміш Вірою Пилипівною всіх своїх обов`язків, які випливають з кредитного договору (п. 1.1 договору поруки). 
Предметом цього договору є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання фізичною особою-підприємцем Леміш Вірою Пилипівною (боржник), зобов`язань за кредитним договором № KRHALON5976/DP1 від 15.07.2014р. (кредитний договір), згідно якому кредитор надав боржнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування 15 993,84 грн., у тому числі: сума для видачі 14247,47 грн. на реструктуризацію заборгованості за договором про надання банківських послуг № 1823416347 (ліміт на поточний рахунок), укладеними між Банком та ФОП Леміш В.П. у розмірі 0,00 грн. на сплату майбутніх страхових платежів у випадках та у порядку, передбачених п.п. 2.1.6, 2.2.10 цього договору, у розмірі по 34 грн., для сплати за реєстрацію предметів застави у Державному реєстрі обтяження рухомого майна, шляхом перерахування за реквізитами зазначеними в п. 2.1.1 кредитного договору, у розмірі 1 712,37 грн. на сплату судових витрат, передбачених п.п.2.2.15,  2.2.13, 5.8 цього договору,  а боржник зобов`язаний: повернути кредит в строк згідно із Графіком зменшення поточного ліміту (Додаток № 1 до кредитного договору), з кінцевим терміном повернення кредиту 25.03.2015р., у відповідності до умов п.п. А.2.1, А.3 кредитного договору, сплачувати за його користування відсотки у розмірі 23 % річних у порядку, що зазначений у п. А.6 кредитного договору, а у випадку порушення строків повернення кредиту - сплачувати пеню у розмірі та порядку, що зазначений у п. А.7 кредитного договору, а також сплачувати винагороди, штрафи, пені та інші платежі, відшкодовувати збитки, у відповідності, порядку та строки, зазначені у кредитному договорі. Якщо під час виконання кредитного договору зобов`язання боржника, що забезпечені цим договором збільшуються, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя, поручитель при укладанні цього договору дає свою згоду на збільшення зобов`язань за кредитним договором з розмірі таких збільшень. Додаткових узгоджень про такі збільшення з Поручителем не потрібні (п. 1.1. договору поруки).
Пунктом 1.2 договору поруки встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Згідно цього пункту поручитель відповідає перед кредитором всіма власними коштами та майном, яке належить йому на праві власності.
У випадку смерті або банкрутства боржника за кредитним договором та/або заміни боржника внаслідок правонаступника та/або переведення боргу на будь-яку інші особу (нового боржника), поручитель приймає на себе зобов`язання та згодний відповідати за виконання кредитного договору за боржника, а також за будь-якого іншого боржника (нового боржника) при настанні вказаних в даному пункті обставин, в зв`язку з чим поручитель надає поруку перед кредитором за виконання новим боржником зобов`язань за кредитним договором у розмірі і порядку, визначеному умовами кредитного договору. При цьому, будь-які додаткові узгодження з поручителем не потрібні.
Поручитель з умовами кредитного договору ознайомлений (п. 1.3. договору поруки).
У випадку невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (п. 1.5. договору поруки).
Згідно п. 1.6 договору, поруки поручителем надані всі наявні документи, що стосуються повноважень керівника та інших органів управління поручителя на укладання цього договору (протоколи загальних зборів), на момент укладання цього договору в господарському суді не мається заяв кредиторів про визнання поручителя банкрутом.
У випадку невиконання боржником якого-небудь зобов`язання, передбаченого п.1.1 цього договору, кредитор має право направити поручителю вимогу із зазначенням невиконаного(их) зобов`язання (нь). Не направлення кредитором вказаної вимоги не є перешкодою та не позбавляє права кредитора звернутися до суду з вимогою виконати взяті на себе поручителем зобов`язання або вимагати від поручителя виконання взятих на себе зобов`язань іншими способами. Поручитель відповідає перед кредитором як солідарний боржник у випадку невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором незалежно від факту направлення чи не направлення кредитором поручителю передбаченої даним пунктом вимоги (п. 2.1.2. договору поруки).
Поручитель має право у випадку виконання поручителем зобов`язань боржника за кредитним договором вимагати від кредитора передачі всіх прав кредитора за кредитним договором і договором (ами) застави (іпотеки), укладеними забезпечення виконання зобов`язань боржника перед кредитором за кредитним договором (п. 2.2.1. договору поруки).
Поручитель зобов`язаний виконати зобов`язання боржника, зазначені в направленій кредитором вимозі згідно п.п.2.1.2 п.2.1 цього договору (п. 2.4.1. договору поруки).
У випадку невиконання поручителем зобов`язань боржника за кредитним договором згідно вимоги кредитора, зазначеної в п.п.2.1.2 п.2.1 цього договору, поручитель сплачує на користь кредитора пеню в розмірі 1 (один) % від суми заборгованості, яка зазначена в зазначеній письмовій вимозі, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожний день прострочки. Сплата пені не звільняє поручителя від виконання зобов`язань за цим договором (п. 3.1. договору поруки).
Сторони взаємно домовились, що порука за цим договором припиняється через 15 (п`ятнадцять) років після укладення цього договору. У випадку виконання боржником та/або поручителем всіх зобов`язань за кредитним договором цей договір припиняє свою дію (п. 4.1. договору поруки).
Відповідно до п. 4.2 договору поруки, зміни та доповнення до цього договору вносяться тільки за згодою сторін, в письмовому вигляді, шляхом укладення відповідного договору про внесення змін.
Дострокове розірвання цього договору здійснюється за письмовою згодою сторін (п. 4.3. договору поруки).
Сторони домовились збільшити встановлену законом позовну давність, дійшовши згоди, що до передбачених цим договором вимог кредитора до поручителя позовна давність встановлюється сторонами тривалістю 15 (п`ятнадцять) років (п. 5.1. договору поруки).
      Суд першої інстанції встановив, що свої зобов`язання за кредитним договором, Позивач виконав належним чином, надавши боржнику кредит. Однак, фізична особа-підприємець Леміш В.П. порушила взяті на себе зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за його користування згідно з Графіком зменшення поточного ліміту (додаток № 1 до кредитного договору), на підтвердження чого позивач подав виписки за рахунками, на яких обліковується заборгованість за кредитним договором.
    Так, за розрахунками позивача, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем -1 зобов`язань щодо своєчасного повернення суми кредиту та процентів, у останнього, станом на 02.03.2020р., утворилася заборгованість за кредитом, у розмірі 10 828,97 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 342,08 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором у розмірі 25 674,90 грн., штраф, фіксована частина, у розмірі 1000 грн.; штраф, відсоток від суми встановленого у п. А.2 договору ліміту на цілі, відмінні від страхових платежів за реєстрацію предметів застави, у розмірі 1 842, 29 грн..
    Доказів сплати боржником зазначеної суми грошових коштів кредитодавцю матеріали справи не містять.
     Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що факт наявності заборгованості фізичної особи-підприємця Леміш Віри Пилипівни за кредитним договором № KRHALON05976 від 15.07.2014 у вказаній сумі і з урахуванням договору поруки № KRHALON5976/DP1 від 15.07.2014р. встановлено, в підтвердження позовних вимог позивачем надано належні, допустимі, достовірні та достатні докази, в розумінні ст. 76 - 79 ГПК України, а відповідачі-1,2 не виконали вимоги ч. 1 ст.74 ГПК України та не спростували викладені в позові обставини.
Колегія погоджується з викладеним висновком господарського суду, з огляду на наступне.
Частинами 1 і 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.
З огляду на наявний в матеріалах справи договори та обставини справи, між позивачем та відповідачем виникли правовідносини поручительства.
Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст.1049 ЦК України).
Частиною 1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст.526 ЦК України, ст. 193 ГК України).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Водночас сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд (ст.ст. 6, 627, 629 ЦК України).
Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Відповідно до положень ст.ст 251-253 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
При цьому, виконання зобов`язання може забезпечуватися згідно ст. 546 ЦК України, зокрема порукою.
За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб (ст. 553 ЦК України).
У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 ЦК України).
Частиною 2 ст. 554 ЦК України встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Припинення поруки врегульовано ст. 559 ЦК України.
Положеннями ст. 559 ЦК України (в редакції, чинній на день укладення договору від 15.07.2014р.) визначено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.
Між тим, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування" від 03.07.2018р. за № 2478-VIII (далі - Закон № 2478-VIII) ч. 4 ст.559 ЦК України викладена в новій редакції, згідно з положеннями якої порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання.
З огляду на викладені приписи, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений її строк договором чи законом, сплив цього строку припиняє суб`єктивне право кредитора.
Крім того, згідно з ч. 1 ст. 559 ЦК України (в редакції Закону № 2478-VIII), порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. У разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання.
Частиною 3 ст. 554 ЦК України (в редакції Закону № 2478-VIII) передбачено, що особи, які за одним чи за декількома договорами поруки поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов`язання, є солідарними боржниками і відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.
Закон № 2478-VIII введений в дію з 4 лютого 2019 р. та застосовується до відносин, що виникли після введення його в дію, а також до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію, крім ч. 4 ст. 36 Закону України "Про іпотеку", що застосовується виключно до договорів і угод, укладених після введення в дію цього Закону (п.п. 1, 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 2478-VIII).
Беручи до уваги вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню у вказаній сумі і з урахуванням договору поруки № KRHALON5976/DP1 від 15.07.2014р., спірна сума заборгованості підлягає стягненню з відповідачів солідарно. 
Доводи Скаржника про не отримання судових повісток, колегія суддів відхиляє, як безпідставні,  оскільки вони спростовуються матеріалами. 
  Зокрема, з матеріалів справи вбачається, що ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 03.07.2020р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників за наявними в матеріалах справи документами. Зобов`язано відповідачів надати відзив на позовну заяву, протягом 15 днів, з дня отримання ухвали.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 15.07.2020р. повторно зобов`язано відповідачів виконати п. 3 ухвали суду від 03.07.2020р..
При цьому матеріалами справи підтверджується, що   ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ., і саме за вказаною адресою направлялась ухвала суду від 15.07.2020р.. Протилежного скаржником не доведено.
Натомість, вказану дійсну адресу скаржником зазначено і в апеляційній скарзі. 
Колегія суддів зазначає, що  направлення листа рекомендованою кореспонденцією на  дійсну адресу  є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному випадку - суду.
Аналогічні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17 (П/9901/87/18)).
Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 4930012300257, ухвала Центрального апеляційного господарського суду від 15.07.2020р. у даній справі  вручена ОСОБА_1 27.07.2020р..
Отже, господарський суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що ОСОБА_1 була належним чином обізнана про наявність у Господарського суду Дніпропетровської області позовних вимог до неї, а в подальшому і справи №904/1764/20, проте вимог ухвал суду від 03.07.2020р. та 15.07.2020р. не виконала, на адресу суду першої інстанції відзиву на позов не подала, і своїм процесуальним правом щодо подання  будь-яких клопотань не скористалась.
Відповідно до  ч. 9 ст. 165 ГПК України,  у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи викладене та на виконання ч. 9 ст. 165 ГПК України, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо того, що у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами.
Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ст.ст. 76-77 ГПК України,  належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Відповідно до ч.1 ст. 86 ГПКУкраїни,  суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
За встановлених обставин, на думку колегії суддів, висновок місцевого суду про задоволення заявлених позовних вимог відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.
Наведені у апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування рішення місцевого господарського суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права.
Наведене в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги відповідача-2.

9.           Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).
Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.
Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.
За змістом ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги   в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення   підлягає залишенню без змін.

10.      Судові витрати.
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.
На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України,  Центральний  апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення   Господарського суду   Дніпропетровської області від 03.09.2021р.у справі № 904/1746/20 залишити без змін.
Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Скаржника.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                                           І.М. Кощеєв

Суддя                                                                                          І.М. Подобєд     

Суддя                                                                                            О.В. Чус