КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
    03680 м. Київ , вул. Солом`янська, 2-а 

Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/3228/2022                                               

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ
 
         25 січня 2022року                                                                          м. Київ
                                                                                                                      Справа № 382/293/21
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:   
головуючого   судді-доповідача                            Ящук Т.І., 
суддів                                                                        Махлай Л.Д., Немировської О.В.
 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», яка подана представником Криловою Оленою Леонідівною, на заочне рішення Яготинського районного суду Київської області від 19 серпня 2021 року, ухвалене у складі судді Кисіль О.А., 
у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
 
встановив:
 
У березні 2021 року позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що  відповідач звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 29.10.2010 року. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами банку», складає договір про надання банківських послуг.  Заявою відповідача підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі. 
Відповідно до виявленого бажання відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у Довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Для користування кредитним картковим рахунком відповідачка отримала кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 33 000,00 грн., що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.
АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Виконання відповідачем Договору вбачається також із виписки по рахунку та розрахунку заборгованості, де зазначені операції щодо використання кредитного ліміту, операції щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за їх користування .
Однак, відповідач належним чином не виконувала своїх обов`язків відповідно до договору, а тому станом на 24.02.2021 року має заборгованість в загальному розмірі 37 501,52 грн., яка складається з наступного: 32344,21 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 32344,21 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсоткам, 5157,31 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.
Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору в розмірі 37 501,52 грн. та судовий збір.
 
Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 19 серпня 2021 року у задоволенні позову відмовлено. 
Не погоджуючись з рішенням суду, представник АТ КБ «Приватбанк» - Крилова О.Л. звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.
Вказує, що відповідач після отримання картки за умовами укладеного з Банком договору здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, а також отримував кредитні кошти з власної ініціативи. Активація ним картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору. Вказані обставини підтверджуються, зокрема, наявним в матеріалах справи розрахунком заборгованості. Додатково для підтвердження вказаних обставин та всебічного встановлення обставин справи, до суду першої інстанції надано довідку про видані карти відповідачу та виписку по рахункам відповідача. 
У виписці по руху коштів чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт, а також факти використання відповідачем грошей, отримання ним коштів через банкомат, а отже й отримання кредитної картки, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Із виписки вбачається, що відповідач знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами у вигляді кредитного ліміту на платіжній картці. 
Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а також вимоги ч. 2 статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення прав кредитора і він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у стягненні заборгованості за тілом кредиту та відсоткам. 
Відзиву на апеляційну скаргу  відповідач ОСОБА_1 не подавала.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Справу розглянуто апеляційним судом відповідно до  ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.
 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції посилався на правову  позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження №14-131цс19) та зазначав, що  під час розгляду справи позивач не змінював позовні вимоги, та враховуючи, що позивачем не доведено того факту, що відповідачкою була отримана кредитна картка 29.10.2010 року, а також те, що укладався кредитний договір у вказаний день, оскільки такі докази у справі відсутні.
При цьому наявна різниця у прізвищі особи, що вказана в анкеті - заяві та наданих копіях паспорта, та відсутні докази, що вказували б, що особа, вказана відповідачем у позовній заяві і в анкеті - заяві, є однією особою, а також враховуючи той факт, що працівником банку було перевірено анкету-заяву на правильність її і достовірність, та те, що позивачем не доведеного того факту, що отримувалась саме кредитна картка, оскільки такі докази у справі відсутні, довідка про умови кредитування не містить підпису відповідачки, також позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження того, що долучені до матеріалів справи Умови та правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору.
Тому суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, адже є необґрунтованими та недоведеними.
 
З висновками суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченими відсотками, колегія суддів погоджується, вважає їх обґрунтованими,  і такими, що відповідають матеріалам справи та  нормам матеріального права.
Звертаючись до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, представник позивача посилається на те, що відповідач звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву № б/н від 29.10.2010 року, згідно з якою отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
З розрахунку заборгованості, наданого позивачем до позовної заяви, вбачається, що позивач вказує на наявність у відповідача  станом на 24.02.2021 року заборгованості у розмірі 37501,52 грн., з яких:  32 344,21 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 5157,31 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.
 
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
            Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
            Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
            Згідно з ст. ст. 526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
            Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Статтею 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.      Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною 2 статті 1054 ЦК України визначено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
            
З матеріалів справи вбачається, що 29 жовтня 2010 року ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку.
            Відповідно до змісту вказаної Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 29 жовтня 2010 року ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг.
Згідно зі змістом Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 29 жовтня 2010 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків ОСОБА_1 зазначено як:   НОМЕР_1 , дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_1  (а.с 13).
Відповідно до наявного в матеріалах справи копії паспорту громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,  копія якого була надана представнику АТ КБ «Приватбанк» під час отримання нової картки № НОМЕР_2 , терміном дії до 11/23, що відбулось  12.12.2019 року, ОСОБА_1 пройшла авторизацію особи на підставі наявних у банку документів, зокрема реєстраційного номеру облікової картки платника податків, та встановлено зміну прізвища « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 (а.с 40-41).
Згідно з паспортом громадянина України ОСОБА_1 , виданого 27 вересня 2011 року, нею  зареєстровано шлюб  з ОСОБА_4   29 липня 2011 року.
            Відповідно до виписки з особового рахунку відповідача за період з 02.11.2010 року по 01.02.2021 року,  даними про особу ОСОБА_1 є: ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН - НОМЕР_1 , що у повному обсязі відповідають даним про особу відповідача, зазначеним у анкеті-заяві ОСОБА_1 від 29.10.2010 року.
            За викладених обставин, висновки суду першої інстанції про відсутність в матеріалах справи доказів про те, що ОСОБА_1 є належним відповідачем, оскільки анкета-заява від 29.10.2010 року підписана ОСОБА_1   - не відповідають обставинам справи та спростовуються матеріалами справи.
 
Обґрунтовуючи  позовні вимоги в частині стягнення  процентів за договором, в тому числі   їх розміру та порядку нарахування,  позивач  у позовній заяві посилався на  Витяг   з «Тарифів банку» та Витяг  з Умов та правил  надання  банківських послуг  в ПриватБанку ресурс Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/pages/70/  та Правила користування платіжною карткою, як невід`ємної частини договору.
Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/pages/70/, що наданий позивачем на підтвердження позовних вимог, визначено, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.
Однак, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов  та правил розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент підписання анкети-заяви  взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та,  саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
            Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17,  неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період  з часу виникнення спірних правовідносин  до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
            Відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
            Також Велика Палата Верховного Суду  у постанові від 03 липня 2019 року зазначила, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети, яка не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за прострочення сплати кредиту, надані банком Витяг з Умов та Правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач до позовної заяви додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», в якому зазначено про тарифи карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», «Універсальна Gold», в яких  визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.
Однак  з вказаного витягу вбачається, що  він є роздруківкою  з Тарифів  із сайту позивача за період 2013 - 2015 роки, та не є переліком конкретних умов кредитування, які б містили підпис відповідача про ознайомлення з ними.  При цьому із зазначених Тарифів неможливо встановити, які з них були погоджені відповідачем, оскільки тарифи встановлені для карт чотирьох видів та різняться між собою.
 Матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цими  тарифами був ознайомлений відповідач і погодився з ними, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказаний документ на момент підписання анкети-заяви  містив умови щодо сплати процентів саме у зазначеному витягу з Тарифів, що доданий банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка витягу з Тарифів  із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування (постанова  Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).
 
            За викладених обставин, суд першої інстанції, оцінюючи надані позивачем докази в їх сукупності, дійшов правильних висновків про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками, оскільки позивачем не надано доказів, у відповідності до положень 76-79 ЦПК України, щодо всіх істотних умов кредитування, а саме: розміру та порядку нарахування процентів за користування кредитними коштами, який погоджено між сторонами. 
Таким чином, позивачем не доведено, що між сторонами досягнуто згоди щодо порядку та розміру нарахування відсотків за порушення виконання зобов`язання, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи банку  не містять підпису позичальника, а тому вимога банку про стягнення зазначених складових заборгованості не підлягає задоволенню. 
 
Доводи представника АТ КБ «Приватбанк», викладені в позовній заяві та в апеляційній скарзі про те, що відповідач, підписуючи анкету-заяву 29.10.2010 року, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості, висловила свою згоду з формою договору та його умовами, не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки зазначені посилання представника позивача не відповідають змісту анкети-заяви, в якій зазначено лише загальну назву Умов та Правил, без їх ідентифікації відповідно до дати, коли вони були затверджені, або станом на яку вони були чинні. 
Доказів, які б підтверджували, що саме надані до матеріалів справи Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи анкету-заяву, банком не надано, а відтак підстави брати їх до уваги відсутні.
Відсутність підпису відповідача на Умовах надання споживчого кредиту фактично надає можливість банку надавати умови у будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені умови  погоджені з відповідачем.             Зазначення у Анкеті-заяві про ознайомлення з умовами надання кредиту, без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк. 
Сам по собі наданий позивачем  розрахунок заборгованості  за простроченими відсотками  та виписка по особовому рахунку, без надання доказів про те, які саме умови договору щодо нарахування відсотків  були узгоджені сторонами, не є підтвердженням наявності у відповідача  заборгованості по простроченим відсоткам у розмірі, визначеному позивачем, а тому  доводи апеляційної скарги в цій частині колегія суддів відхиляє. 
            
Крім того, з розрахунку заборгованості вбачається, що проценти на суму 5157 грн. 31 коп., які просить стягнути позивач, були нараховані ним за період з 01.10.2020 року по 24.02.2021 року за ставкою 81,6 % річних на суму простроченого кредиту. При цьому витяг з «Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», на які посилається позивач, але дані про погодження якого з відповідачем - відсутні,  також не містить такої  процентної ставки та порядку її нарахування.
 
            Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по кредиту, враховуючи наступне. 
З матеріалів справи вбачається, що справа розглянута у відсутності відповідача, яка доводи позовних вимог не спростувала, участі у змагальному процесі не брала. Отже, відповідач не надала жодних заперечень та доказів на спростування факту отримання кредитних коштів.
Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, колегія суддів приходить до висновку, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Як вбачається з матеріалів  справи, на підтримання своїх позовних вимог, АТ КБ «Приватбанк» подав до суду виписку по особовому рахунку за період з 02.11.2010 року по 02.11.2021 року, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на відповідача ОСОБА_1 , довідку про видачу відповідачу кредитних карток із зазначенням їх номерів та строку дії, копію паспорту громадянина України з відміткою про проведення авторизації особи  працівником банку. 
Відповідно до довідки Банку відповідачу в межах підписаного договору №б/н у вигляді Анкети-заяви були видані наступні кредитні картки (а.с.12): 
-  НОМЕР_3 , дата відкриття 29.10.2010, терміном дії 08/14; 
-  НОМЕР_4 , дата відкриття 11.08.2014, терміном дії 04/18; 
-  НОМЕР_5 , дата відкриття  02.05,2018 , терміном дії 04/22; 
-  НОМЕР_2 , дата відкриття 12.12.2019, терміном дії 11/23. 
Відповідно до довідки банку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на відповідача (договір б/н), 29.10.2010 року - старт карткового рахунку, 17.11.2015 року збільшено кредитний ліміт до 5000 грн.,  та в подальшому 23.09.2020 року кредитний ліміт збільшено до 33 000 грн. (а.с.11).
З виписки по рахунку за картковими рахунками відповідача  ОСОБА_1 , іпн: НОМЕР_1 , вбачається, що позичальник користувалась кредитними коштами, частково виконувала свої кредитні зобов`язання щодо повернення цих коштів, виконувала перекази грошових коштів, знімала кошти в банкоматах, розраховувалась кредитними коштами, поповнювала мобільний номер телефону, та здійснювала інші розрахунки та операції. 
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України   «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Відповідно до пунктів 60-62, 65 Положення «Про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України», затвердженого постановою Правління НБУ № 75 від 04.07.2018 року, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня. Форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: 1) номер особового рахунку; 2) дату здійснення останньої (попередньої) операції; 3) дату здійснення поточної операції; 4) код банку, у якому відкрито рахунок; 5) код валюти; 6) суму вхідного залишку за рахунком; 7) код банку-кореспондента; 8) номер рахунку кореспондента; 9) номер документа; 10) суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); 11) суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; 12) суму вихідного залишку.
 Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Інформація про стан особових рахунків клієнтів може надаватись їх власникам та органам, які мають право на отримання такої інформації згідно із законодавством України.
Таким чином, виписка по особовому рахунку відповідача ОСОБА_1 , що містяться в матеріалах справи, є належним доказом отримання кредитних коштів відповідачем, їх суми та розміру сплачених коштів відповідачем на погашення заборгованості.
При порівнянні даних виписки з особового рахунку відповідача та розрахунку заборгованості, доданого позивачем до позовної заяви, вбачається, що суми використаних кредитних коштів, зазначені у виписці,  відповідають сумам, зазначеним в розрахунку заборгованості. 
Так, відповідно до вказаного розрахунку, заборгованість відповідача за тілом кредиту  виникла 03.07.2018 року, в подальшому суми отриманих відповідачем кредитних коштів значно перевищували суми сплачених на погашення кредиту сум, у зв`язку з чим заборгованість збільшувалась і  станом на  24.02.2021 року заборгованість по кредиту складає 32 344 грн. 21 коп.  
            
Посилання суду на відсутність даних про те, що  ОСОБА_1 - належний відповідач,  є помилковими, адже 12.12.2019 року при отриманні відповідачем нової катки відбулась авторизація особи на підставі наявних у банку документів, зокрема реєстраційного номеру облікової картки платника податків та паспорту громадянина України, на підставі чого встановлено, що ОСОБА_1 змінила прізвище на ОСОБА_1 у зв`язку з реєстрацією шлюбу. 
З огляду на викладене, матеріали справи свідчать про те, що за договором від 29 жовтня 2010 року ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позичальником використовувалися кредитні кошти, проте в добровільному порядку у строки, передбачені договором, позивачу АТ КБ «Приватбанк» не повернуті.
Таким чином, оскільки відповідачем не спростовано розмір заборгованості за тілом кредиту, то заборгованість підлягає стягненню у судовому порядку у повному обсязі.
З огляду на викладене вище, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції у порушення вимог ст.ст.263, 264 ЦПК України на наведене вище уваги не звернув, не з`ясував усі обставини, що мають значення для справи,  у зв`язку з чим допустив порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
 
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про часткову обґрунтованість доводів апеляційної скарги та наявність підстав для стягнення з  ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» суми заборгованості за тілом кредиту у розмірі 32 344 грн. 21 коп. за кредитним договором від 29.10.2010 року, у зв`язку з чим рішення суду підлягає скасуванню у вказаній частині на підставі ст. 376 ЦПК України з прийняттям постанови про часткове задоволення позову.
Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача;  2) у разі відмови в позові - на позивача;  3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що судовий збір сплачено позивачем за мінімальними ставками за вимоги майнового характеру, то з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк»  підлягають стягненню судові витрати в розмірі суми сплаченого судового збору у повному обсязі. Оскільки при поданні позову позивачем було сплачено 2270 грн., при поданні апеляційної скарги - 3405 грн., то сума судових витрат, що підлягають відшкодуванню позивачу, становить 5675 грн. 
Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374-376, 381-383 ЦПК України, суд
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - задовольнити частково.
Рішення Яготинського районного суду Київської області від 19 серпня 2021 року - скасувати в частинівирішення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» щодо стягнення заборгованості за кредитом та прийняти в цій частині постанову:
Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитом (тілом кредиту)  в сумі 32 344  (тридцять дві тисячі триста сорок чотири) грн. 21 коп.та витрати по сплаті судового збору у розмірі 5675 грн.
В іншій частині рішення Яготинського районного суду Київської області від 19 серпня 2021 року - залишити без змін.
 
Відомості щодо учасників справи:
Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, код ЄДРПОУ 14360570.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_7 .
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з  дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду з підстав, визначених ст. 389 ЦПК України,   протягом тридцяти днів  шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
            Повний текст постанови складено 25 січня 2022 року. 

    Суддя  - доповідач:                                                                    Ящук Т.І. 

                        Судді:                                                                        Майлай Л.Д.
                                                           
Немировська О.В.