ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

04 листопада 2021 року 	м. Дніпро	справа № 280/2172/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Ясенової Т.І. (доповідач),
                               суддів:  Головко О.В., Суховарова А.В.,     
за участю секретаря судового засідання Макарової С.О. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в режимі відеоконференції адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 03.08.2020 (головуючий суддя Семененко М.О.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

                                                   ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Запорізькій області, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення рішення за формою «Ф» від 27.06.2019 №0028403-4907-0830, №0028402-4907-0830, №0028399-4907-0830, №0028401-4907-0830, №0028400-4907-0830, №0028407-4907-0830, №0028409-4907-0830,  №0028408-4907-0830.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що є власником об`єктів нежитлової нерухомості. Позивачу контролюючим органом було нараховано податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки у зв`язку з чим, він звернувся до контролюючого органу з листом про звірку даних, в якому зазначив, що об`єкти нежитлової нерухомості власником яких він є, законсервовані з огляду невикористання їх в господарській діяльності. Однак, розглянувши подані документи ГУ ДПС в Запорізькій області повідомило, що не приймає їх до уваги, оскільки порядок консервації об`єктів для фізичних осіб не врегульовано. Позивач вважає, що зазначена відповідь контролюючого органу суперечить нормам пп.2.4.2 п.2.4 Положення про податок на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки), яке затверджено рішенням Запорізької міської ради №5 від 28.01.2015, в якому чітко вказано, що пільга надається на об`єкти нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, зокрема, об`єкти нежитлової нерухомості, що перебувають у стадії реконструкції, капітального ремонту або законсервовані та не використовуються за призначенням. Позивач наполягає на тому, що будь-які відомості, що він використовує такі приміщення у підприємницькій діяльності відсутні, нежитлові приміщення позивачем з моменту його придбання не використовувались за своїм призначенням і весь час були закриті (законсервовані). З урахуванням викладеного, вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними, оскільки належне позивачу нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не є об`єктом оподаткування у розумінні ст.266 Податкового кодексу України. 
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 03.08.2020 позов задоволено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що на об`єкти нежитлової нерухомості, що перебувають у стадії реконструкції, капітального ремонту або законсервовані та не використовуються за призначенням, пільга встановлена міською радою лише для юридичних осіб, які на відміну від фізичних осіб є суб`єктами господарювання відповідно до п.1 ч.2 ст. 55 ГК України. Зазначає, що позивач є платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, щодо об`єктів нерухомості, які знаходяться у його власності у зв`язку з чим, контролюючий орган правомірно визначив податкові зобов`язання.
Від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник позивача просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін як законне та обґрунтоване. Зазначає, що Запорізька міська рада рішенням від 28.01.2015 №5 звільнила від оподаткування законсервовані об`єкти нерухомості, які перебувають у власності як фізичних так і юридичних осіб. Відповідно до п.2.4.2 Положення, яке затверджено вказаним рішенням Запорізької міської ради, пільга з податку, що сплачується на території міста Запоріжжя, надається на наступні об`єкти нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, зокрема, об`єкти нежитлової нерухомості, що перебувають у стадії реконструкції, капітального ремонту або законсервовані та не використовуються за призначенням. Отже, податкові повідомлення-рішення прийняті протиправно та підлягають скасуванню, а судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи і підстави для скасування спірних податкових повідомлень-рішень.
У судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.  
Представник позивача у судовому засіданні просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення суду залишити без змін. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що на підставі договору купівлі-продажу нерухомості від 07.10.2017, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кардаш Я.О., зареєстрованого в реєстрі за №1081, ОСОБА_1 придбав у Товариства з обмеженою відповідальністю «ТВІСТ ГРУПП» нерухоме майно, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, Дніпровське шосе, буд. 13, а саме: 
- інв. №10 прохідна заводу, літ. Г-2, загальною площею 701,3 кв.м; 
- інв. №12 будівля їдальні на 530 місць, літ. Б, загальною площею 5063,7 кв.м;
- інв. №13 складський корпус, літ. С, С1-4, загальною площею 2694,9 кв.м;
- інв. №14 службово-побутовий корпус, літ. А-14, загальною площею 5952,9 кв.м;
- інв. №26 склад зберігання комплектуючих виробів, літ. С-2, загальною площею 850,2 кв.м;
- інв. №30 склад трансформаторного масла, літ. Ч, загальною площею 270,7 кв.м;
- інв. №31 будівля автотранспортного цеху, літ. Д-2, загальною площею 554,0 кв.м;
- інв. №39 будівля цеху, літ. П, загальною площею 101,2 кв.м;
- інв. №5825 універсальний док-склад-12, літ. Н, загальною площею 307,7 кв.м;
- інв. №45 склад комплектуючих виробів, літ. У2, загальною площею 314,0 кв.м;
- інв. №65 станція нейтралізації, літ. Ж1, Ж-3, загальною площею 1457,6 кв.м;
-  інв. №24 збірний металевий будиночок, літ. О, загальною площею 70,2 кв.м.
07.10.2017 позивач прийняв рішення власника про консервацію об`єктів нерухомості відповідно до якого, у зв`язку з невикористанням (не експлуатацією) у господарській або іншій діяльності вирішив здійснити консервацію об`єктів нерухомого майна, що належать йому на підставі договору купівлі-продажу нерухомості від 07.10.2017. Строк консервації: до прийняття окремого рішення. Вважати об`єкти нерухомості законсервованими з дати прийняття цього рішення (а.с.22).
Головне управління ДФС у Запорізькій області (Олександрівське управління) визначило позивачу податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за звітний (податковий) період 2018 рік щодо вказаних об`єктів нерухомого майна, у зв`язку з чим прийняло податкові повідомлення-рішення форми «Ф» від 27.06.2019, у тому числі: 
- №0028399-4907-0830 на суму податкового зобов`язання 13 566,61 грн. (а.с.55); 
- №0028400-4907-0830 на суму податкового зобов`язання 2 922,56 грн. (а.с.47); 
- №0028401-4907-0830 на суму податкового зобов`язання 2 863,92 грн. (а.с.50); 
- №0028402-4907-0830 на суму податкового зобов`язання 941,92 грн. (а.с.45); 
- №0028403-4907-0830 на суму податкового зобов`язання 5 156,36 грн. (а.с.52); 
- №0028407-4907-0830 на суму податкового зобов`язання 25 082,78 грн. (а.с.49); 
- №0028408-4907-0830 на суму податкового зобов`язання 47 130,39 грн. (а.с.53); 
- №0028409-4907-0830 на суму податкового зобов`язання 6 527,35 грн. (а.с.54).
У вказаних податкових повідомленнях - рішеннях зазначено правову підставу для нарахування податкового зобов`язання пп.54.3.3. п.54.3. ст.54 та пп.266.7.2 п.266.7. ст.266 Податкового кодексу України.
08.07.2019 вищезазначені податкові повідомлення-рішення направлені позивачу засобами поштового зв`язку, однак повернулись до контролюючого органу не врученими з поштовою відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання» (а.с.56-57).
23.01.2020 позивачем подано до ГУ ДПС у Запорізькій області заяву про звірку даних стосовно права на користування пільгою з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (а.с.18-21). 
У заяві позивач зазначив, що пп.4.2.2 п.4.2 Положення про податок на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки), затвердженого рішенням Запорізької міської ради №5 від 28.01.2015, пільга з податку, що сплачується на території міста Запоріжжя, надається на об`єкти нежитлової нерухомості, що перебувають у власності, у тому числі, фізичних осіб, які законсервовані та не використовуються за призначенням. Позивач також повідомив, що з 07.10.2017 ним прийнято рішення про консервацію усіх належних йому об`єктів нежитлової нерухомості за адресою: м. Запоріжжя, Дніпровське шосе, буд.13, зазначені об`єкти нерухомого майна знаходяться в стані консервації, не експлуатуються, не використовуються за призначенням, не використовуються позивачем або будь-якою іншою особою в господарській діяльності або іншій діяльності з метою одержання доходів (оренда, лізинг, позичка), у зв`язку з чим на вказані об`єкти нарахування податку на нерухоме майно протягом дії пільги не здійснюється. Просив скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Запорізькій області від 27.06.2019, у тому числі №0028399-4907-0830, №0028400-4907-0830, №0028401-4907-0830, №0028402-4907-0830, №0028403-4907-0830, №0028407-4907-0830, №0028408-4907-0830, №0028409-4907-0830. До заяви позивач додав Рішення власника про консервацію об`єктів нерухомості від 07.10.2017.
У відповідь на подану позивачем заяву про звірку даних стосовно права на користування пільгою з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки ГУ ДПС у Запорізькій області повідомило: підпунктом «є» пп.266.2.2. зазначено, що будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення не є об`єктами оподаткування у промислових підприємств. При цьому згідно даних Реєстру платників податків на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, наявних в ITC «Податковий блок» та Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна склад трансформаторного масла, склад комплектуючих виробів, склад зберігання комплектуючих виробів, складський корпус, будівля цеху, збірний металевий будиночок, універсальний док-склад, станція нейтралізації, будівля автотранспортного цеху, прохідна заводу, будівля їдальні на 530 місць, службово-побутовий корпус, які розташовані за адресою: м. Запоріжжя вул. Дніпровське шосе, перебуває у власності позивача, як у фізичної особи. 
Також повідомлено, що розрахунок податкового зобов`язання здійснено на підставі Рішення Запорізької міської ради №30 від 26.06.2016 (зі змінами), яким внесено зміни до Положення про податок на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки), затвердженого рішенням Запорізької міської ради №5 від 28.01.2015, яким визначено ставку податку на 2018 рік у розмірі 1 % або 9,31 грн. за 1 кв.м. 
Крім того, відповідач зазначив, що положення пп.2.4.2 п.2.4 Положення про податок на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) може бути застосовано тільки до юридичних осіб, які на відміну від фізичних осіб є суб`єктами господарювання. З посиланням на Положення про порядок консервації основних виробничих фондів підприємств, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 28.10.1997 №1183 «Про порядок консервації основних виробничих фондів підприємств», зазначено, що консервація основних фондів (засобів) - це комплекс заходів, спрямованих на їх довгострокове (але не більше трьох років) зберігання основних фондів підприємств у разі припинення виробничої та іншої господарської діяльності з можливістю подальшого відновлення їх функціонування. Основні фонди підприємств може бути законсервовано, якщо за техніко-економічним обґрунтуванням подальше використання їх у виробництві визнано тимчасово недоцільним.
Не погоджуючись з прийнятими відповідачем податковими повідомленнями-рішенням, позивач звернувся до суду і цим позовом. 
Суд першої інстанції задовольняючи позов дійшов висновку, що статус позивача як фізичної особи, та відсутність нормативно-правового регулювання процедури засвідчення того факту, що належна позивачу нежитлова нерухомість ним не використовується, у тому числі законсервована, не може бути перешкодою для застосування податкової пільги, визначеної пп.2.4.2 п.2.4 Положення про податок на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки). Відповідачем не доведено правомірність прийнятих податкових повідомлень-рішень, у зв`язку з чим позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції виходить з такого.
Згідно ст.265 Податкового кодексу (надалі ПК) України податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.
Відповідно до пп.266.1.1 п.266.1 ст.266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Згідно пп.266.2.1 п.266.2 ст.266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема, документів на право власності (пп. 266.3.1 та 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України).
Отже, за загальним правилом, об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх частки, які перебувають у власності фізичних осіб, є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Згідно пп. 266.6.1. п. 266.2 ст. 266 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.
Об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки визначено об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка. Об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють, зокрема, господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо).
Відповідно до пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Таким чином, ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, встановлюються відповідним рішенням органу місцевого самоврядування, на території якого перебуває таке майно.
Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.
Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з пп. 266.7.1 п. 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком) (пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 ПК України).
При цьому, положеннями пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України встановлені податкові пільги із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Так, підпунктом «є» підпункту  266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України  встановлено, що не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.
Відповідно до пункту  30.1 статті 30 Податкового кодексу України  податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.
Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат (пункт  30.2 статті 30 ПК України).
Застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги у підпункті «є» підпункту  266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України  законодавець ключовим критерієм обрав функціональне призначення будівлі, а не належність конкретному суб`єкту-платнику.
При цьому обмежувальне тлумачення за рахунок введення додаткової ознаки надання пільги по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, - звільнення від оподаткування за критерієм «будівлі промисловості», лише об`єктів нежитлової нерухомості промислових підприємств (юридичних осіб), по суб`єктному складу, не може бути застосовано, оскільки положеннями підпункту  266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України  визначено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Прислівник «зокрема» вживається для підкреслення, виділення чого-небудь з-поміж однотипного, однак таке вживання не означає присвоєння ознаки окремо виділених видових складових (виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств) загальній (родовій) категорії - будівлі промисловості, оскільки  не поглинає чи узагальнює, а виокремлює.
Поряд з цим конструкція згаданих правових норм дозволяє суду застосувати і такий вид тлумачення норм права за обсягом їх правового змісту, як поширювальне тлумачення, в частині об`єкта оподаткування - предмета «будівлі промисловості», оскільки норми не містять вичерпного переліку таких об`єктів та оскільки відсутні положення, які є винятком із загального правила.
При цьому застосовування системного способу тлумачення, який вимагається при застосуванні поширювального тлумачення дозволяє дійти до наступних висновків.
Сама по собі специфіка об`єкта оподаткування - наявність спеціального статусу будівлі, а саме статусу будівлі промисловості не може бути достатньою підставою для звільнення від оподаткування.
Обираючи за вихідне поняття «промисловість», у зв`язку з яким застосовується аналізована податкова пільга, законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки із його статусом (придатністю його застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм у яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням такої за цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції.
Встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як в даному випадку підпункт «є» підпункту  266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, за своєю сутністю спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків та мало на меті створити умови для стимулювання та зменшення податкового навантаження на тих платників податків фізичних та юридичних осіб, які є власниками певних об`єктів нерухомості, що використовуються за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва.
Суд вважає, що такий підхід у розумінні норми, про яку йдеться, випливає з того, що функціональне призначення об`єкта, який звільняється від оподаткування, яким є предмет - будівля промисловості (вид нежитлової нерухомості), є фактично визначальною родовою ознакою, оскільки не є об`єктом оподаткування саме будівлі промисловості, тобто будівлі які використовуються для виготовлення промислової продукції будь-якого виду.
Таким чином, застосування підпункту «є» підпункту  266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України  можливе у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).
Вказані правові висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 24.03.2020 року по справі № 280/5332/18 та враховується судом апеляційної інстанції.
Також, положеннями пп.266.4.2 п.266.4 ст.266 ПК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями).
Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів.
Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів нежитлової нерухомості, встановлюються залежно від майна, яке є об`єктом оподаткування.
Судом встановлено, що рішенням Запорізької міської ради №5 від 28.01.2015 (зі змінами) «Про встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки)» затверджено Положення про податок на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) (далі - Положення про податок на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки)), пунктом 2.4 якого встановлено Пільги із сплати податку. Зокрема, відповідно до пп.2.4.2 пільга з податку, що сплачується на території міста Запоріжжя, надається на наступні об`єкти нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб: - об`єкти нежитлової нерухомості, що перебувають у стадії реконструкції, капітального ремонту або законсервовані та не використовуються за призначенням.
Отже, на території міста Запоріжжя установлено пільгу зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, щодо об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, які перебувають у стадії реконструкції, капітального ремонту або законсервовані та не використовуються за призначенням.
Позивач обґрунтовує свою позицію тим, що пільга надається на об`єкти нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних осіб, зокрема, об`єкти нежитлової нерухомості, що перебувають у стадії реконструкції, капітального ремонту або законсервовані та не використовуються за призначенням. Зокрема зазначає, що у даному випадку позивач, фізична особа - власник нежитлових приміщень. Будь- які відомості, що позивач використовує приміщення у підприємницькій діяльності відсутні. Разом з тим позивач стверджує, що нежитлові приміщення позивачем з моменту придбання не використовувалися за призначенням і весь час були закриті (законсервовані). Таким чином, з урахуванням положень п. 2.4.2 Положення про податок на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) затвердженого Рішенням Запорізької міської ради №5 від 28.01.2015 (зі змінами) «Про встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки)», позивач має право на пільгу, оскільки об`єкт нежитлової нерухомості не використовується за призначенням (законсервовано).
Судом встановлено, що згідно даних реєстру платників податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, наявних в ІТС «Податковий блок» та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, склад трансформаторного масла, склад комплектуючих виробів, склад зберігання комплектуючих виробів, складський корпус, будівля цеху, збірний металевий будинок, універсальний док-склад, станція нейтралізації, будівля автотранспортного цеху, прохідна заводу, будівля їдальні на 530 місць, службово-побутовий корпус, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває у власності ОСОБА_1 .  
На підтвердження своїх доводів позивачем надано копію рішення власника про консервацію об`єктів нерухомості від 07.10.2017, відповідно до якого, у зв`язку з невикористанням (не експлуатацією) у господарській або іншій діяльності вирішив здійснити консервацію об`єктів нерухомого майна, що належать йому на підставі договору купівлі-продажу нерухомості від 07.10.2017, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кардаш Я.О., зареєстровано в реєстрі за №1081. Строк консервації: до прийняття окремого рішення. Вважати об`єкти нерухомості законсервованими з дати прийняття цього рішення.
Будь-яких інших доказів консервації зазначених об`єктів нерухомого майна позивачем не надано. 
Також в ході розгляду справи судом встановлено, що зазначене рішення позивачем не було подано до податкового органу з моменту його прийняття - 07.10.2017 та до прийняття спірних податкових повідомлень-рішень - 27.06.2019. Фактично вказане рішення було надано позивачем до податкового органу лише 23.01.2020.
Надаючи оцінку доводам позивача та наданому ним рішенню, апеляційний суд зазначає, що вказане рішення прийнято позивачем одноособово та не надано доказів відображення рішення у власній господарській діяльності. Також, судом враховується те, що, як зазначалося, про прийняття наведеного рішення позивач не повідомляв податковий орган з метою скористатися відповідною податковою пільгою, з часу його прийняття та до прийняття спірних податкових повідомлень-рішень (протягом майже двох років). Водночас намір скористатися податковою пільгою передбачає вчинення певних активних заходів на підтвердження існування таких обставин.
Отже, враховуючи сукупність наведених обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що саме лише рішення позивача про консервацію об`єктів нерухомого майна не може бути визнано належним та беззаперечним доказом в розумінні положень статей 75 та 76 КАС України, який би підтверджував факт консервації вказаних об`єктів нежитлової нерухомості. 
З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті відповідачем відповідно до чинного законодавства, обґрунтовано та з урахування усіх обставин, що мали значення для прийняття рішень на момент їх прийняття, а отже правові підстави для їх скасування відсутні.
Враховуючи наведене колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову. 
Відповідно до статті 317 КАС України підставами для скасування рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
На підставі викладеного, враховуючи встановлені у справі обставини в їх сукупності та норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, у зв`язку з чим оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.
Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 317, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд,-

                                                      ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області задовольнити.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 03.08.2020 скасувати та ухвалити нову постанову.
У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.
     
Головуючий - суддя                                                                      Т.І. Ясенова 

                               суддя                                                                      О.В. Головко 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров