Ухвала
 
12 січня 2022 року
м. Київ
 
справа № 202/506/13
провадження № 61-556ск22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», яка підписана представником Сокуренко Наталією Вікторівною, на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2013 року у складі судді: Мороз В. П. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 грудня 2021 року у складі колегії суддів: Лаченкової О. В., Городничої В. С., Єлізаренко І. А. у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави.
 
ВСТАНОВИВ:
 
В січні 2012 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулось з позовом до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» (ПАТ «Акцент-Банк»), ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави та стягнення коштів за договором поруки, в якому просило у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 12 грудня 2006 року в розмірі 264 165,86 грн звернути стягнення на предмет застави, а саме: автомобіль Volkswagen, номерний знак НОМЕР_1 , шляхом продажу вказаного автомобіля банком з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом із іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з реєстраційного обліку, а також надання банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу; стягнути з ОСОБА_1 та ПАТ «Акцент-Банк» у солідарному порядку 10 000,00 грн за договором поруки.
 
Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська  від 29 лютого 2012 року позов задоволено в повному обсязі.
 
Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська  28 вересня 2012 року заочне рішення скасовано.
 
Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2013 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави відмовлено.
 
Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 червня 2018 року апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» залишена без задоволення, рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2013 року залишено без змін.
 
Постановою Верховного Суду від 19 грудня 2018 року постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 червня 2018 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 09 вересня 2020 року апеляційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» залишена без задоволення, рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2013 року залишено без змін.
 
Постановою Верховного Суду від 17 березня 2021 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2013 року та постанова Дніпровського апеляційного суду від 09 вересня 2020року в частині позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави скасовані та ухвалено нове судове рішення в цій частині. 
 
У задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави відмовлено. Постанова Дніпровського апеляційного суду від 09 вересня 2020 року в частині позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 та ПАТ «Акцент-Банк» про стягнення суми за договором поруки скасована, а справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 08 грудня 2021 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення. Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2013 року в оскарженій частині залишено без змін.
 
06 січня 2021 року ПАТ КБ «Приватбанк» засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником Сокуренко Н. В., на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2013 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 грудня 2021 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19  грудня 1997 року).
 
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
 
Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).
 
Ціна позову у справі № 202/506/13 становить 274 165,86 грн і не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
 
АТ КБ «ПриватБанк»у касаційній скарзі вказує, що справа має для нього виняткове значення, оскільки неповернення заборгованості за кредитним договором тягне за собою загрозу для можливості повернення банком залучених коштів вкладникам, а також ставить під загрозу репутацію банку, що перешкоджає стабільній роботі банку, обмежує його права та порушує майнові інтереси. 
 
Проте банкне обґрунтовує, в чому проявляється виняткове значення для нього цієї справи. Посилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженими судовими рішеннями. І, відповідно, не свідчить, що справа має виняткове значення для позивача. Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять. 
 
Вказівка в резолютивній частині постанови Дніпровського апеляційного суду від 08 грудня 2021 року про можливість її оскарження до Верховного Суду не є підставою для відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції, оскільки оскаржене рішення ухвалено у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
 
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховною Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (ZUBAC v. CROATIA, № 40160/12, § 122, ЄСПЛ, від 05 квітня 2018 року).
 
Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).
 
Таким чином, оскаржені судові рішення ухвалено у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга АТ КБ «ПриватБанк»подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
 
Керуючись статтями 260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити публічному акціонерному товариству комерційний банк «ПриватБанк» у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою, яка підписана представником Сокуренко Наталією Вікторівною, на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2013 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 грудня 2021 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                        В. І. Крат
 
                                                                                                  І. О. Дундар 
 
                                                                                                  Є. В. Краснощоков