ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

13 січня 2022 року 	м. Дніпро	справа № 280/4311/21	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Божко Л.А. (доповідач),
                               суддів:  Лукманової О.М., Дурасової Ю.В.,     
  
розглянувши у порядку письмового провадження  апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11.08.2021 (суддя Конишева  О.В.) за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області   про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,- 

в с т а н о в и В:

У серпні 2020  до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому позивач просила суд визнати протиправними дії Головного управління пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 та неврахування для обчислення страхового стажу трудової книжки НОМЕР_1 , неврахування періоду роботи з 05.08.1985 по 03.02.1987; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити та виплатити пенсію за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 , зарахувавши стаж роботи на посаді майстра з 10.10.1985 року по 09.06.1991 року за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до вимог ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з дня звернення за пенсією 04 січня 2021 року.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 11.08.2021 адміністративний позов задоволено.
Не погодившись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції. В апеляційній скарзі апелянт зазначив, що відповідно до  п.1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" право на пенсію за віком мають жінки, які народилися після 31.03.1961 року у віці 60 років. Крім того, згідно наданих документів страховий стаж позивача складає 14 років 0місяців 15 днів. Не враховано для обчислення трудову книжку НОМЕР_2 з причини виправлення в даті народження, оформлення якої не відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок та період роботи позивача з 05.08.1985 по 03.02.1987 оскільки в записі про звільнення відсутній наказ про звільнення.
 Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга  не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 04.01.2021 позивачка звернулась до Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя з заявою  про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2.
Відповідач рішенням № 083950008107 від 06.01.2021 року відмовив позивачу в призначення пенсії за віком посилаючись на п.1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" .

Розглядаючи справу, суд першої інстанції дійшов висновку, що у межах спірних правовідносин слід віддати перевагу у правозастосуванні приписам п.   б   ст.13 Закону №1788-XII   у редакції до   Закону України від 02.03.2015р. №213-VIII, за якими право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки після досягнення 50 років.
Вказаний висновок суду першої інстанції відповідає правовим висновкам Верховного Суду, що викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.
Так, 21 квітня 2021 року Верховним Судом розглянуто зразкову справу №360/3611/20 та прийнято відповідне рішення, що набрало законної сили 3 листопада 2021 року після перегляду в апеляційному порядку Великою Палатою Верховного Суду, якою змінено мотивувальну частину рішення.
У зазначеному рішенні Верховного Суду визначено ознаки типової справи, а саме:
1) позивач - особа, яка: звернулась до Пенсійного фонду за призначенням пенсії після 23.01.2020 року з підстав, визначених   статтею 13 Закону України від 05.11.1991 року №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення»; на момент звернення досягла: чоловіки - 55 років, жінки - 50 років;
набула стаж роботи, визначений   статтею 13 Закону України від 05.11.1991 року №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення»; б) відповідач - орган Пенсійного фонду України, уповноважений на вирішення питання про призначення пенсії.
Суд апеляційної інстанції вважає, що передана на розгляд колегії суддів справа підпадає під ознаки типової справи, визначені у рішенні Верховного Суду.
За таких обставин, з огляду на положення ч.3   ст.291 КАС України, суд апеляційної інстанції при вирішенні даної справи застосовує правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у зразковій справі №360/3611/20, рішення в якій набрало законної сили та які полягають у такому.
03 жовтня 2017   року Верховною Радою України ухвалено Закон №2148-VIII, що доповнив   Закон №1058-ІV   розділом XIV-1, який містить пункт 2 частини другої статті 114 такого змісту: «На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах».
За приписами   статті 12 Закону №1788-XII   право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.
Натомість згідно з пунктом «б»   статті 13 Закону №1788-XII   в редакції, чинній до внесення змін   Законом № 213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:
чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Законом №213-VІІІ, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом «б»   статті 13 Закону №1788-ХІІ   вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.
Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення КСУ №1-р/2020 визнані такими, що не відповідають   Конституції України   (є неконституційними), стаття   13, частина друга статті   14, пункти «б» - «г» статті   54 Закону №1788-XII   зі змінами, внесеними   Законом № 213-VIII   (пункт 1 рішення).
Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного   Рішення   застосуванню підлягають стаття   13, частина друга статті   14, пункти «б» - «г» статті   54 Закону №1788-XII   в редакції до внесення змін   Законом № 213-VIII   для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Таким чином, Рішенням №1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення   Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін   Законом №213-VIII.
У зв`язку з цим на час виникнення спірних правовідносин   Закон №1788-ХІІ   з урахуванням Рішення №1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ).
Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами   Закону №1788-ХІІ   з урахуванням Рішення №1-р/2020 з одного боку, та   Законом №1058-ІV   - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.
Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, вони явно суперечать один одному. У зв`язку з цим Велика Палата Верховного Суду при перегляді зразкової справи дійшла висновку, що таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену   Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод   від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).
При цьому, Велика Палата Верховного Суду також послалась на правовий висновок, сформульований нею раніше у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а (провадження №11-1207апп19, пункт 56), згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Отже, з огляду на висновки Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі №360/3611/20, у цій справі застосуванню підлягають саме норми   Закону № 1788-ХІІ   з урахуванням Рішення №1-р/2020, а не   Закону №1058-ІV.
Таким чином, за такого правового регулювання спірних правовідносин, з урахуванням правових висновків Великої Палати Верховного Суду, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного по суті висновку, який не спростовано аргументами апеляційної скарги, про те, що позивач, яка   на час звернення до відповідача досягла 57 років, мала страховий стаж роботи 28 років 1 місяць 24 дні, у тому числі на роботах за Списком № 2   5 років 8 місяців, набула право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «б»   статті 13 Закону   № 1788-ХІІ.
З цих підстав суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що спірне рішення органу ПФУ, яке мотивоване недосягненням позивачем пенсійного віку, визначеного   статтею 114 Закону № 1058-ІV,   є протиправним.
Апеляційна скарга відповідача аргументів щодо незгоди із рішенням суду першої інстанції в частині обраного способу захисту порушеного права не містить.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим та підстави для його скасування, в межах доводів апеляційної скарги, відсутні.
На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст.   316,   321,   322,   325 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області - залишити без задоволення.
Рішення Запорізького  окружного адміністративного суду від 11.08.2021 - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, за винятком наявності підстав передбачених п. 2 ч. 5   ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      О.М. Лукманова 

                               суддя                                                                      Ю. В. Дурасова