ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2022 року	Львів	Справа № 300/4686/21 пров. № А/857/19889/21	

 Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді                                                  Заверухи О.   Б.,
суддів                                                                      Большакової О.О., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання відмови неправомірною та зобов`язання до вчинення дій, - 

суддя (судді) в суді першої інстанції – Матуляк Я.П.,
час ухвалення рішення – не зазначено,
місце ухвалення рішення – м. Івано-Франківськ,
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

30 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, в якому просив: визнати неправомірною відмову у зарахуванні до загального трудового стажу, пільгового стажу та призначенні пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 2; зобов`язати зарахувати до загального страхового стажу період військової служби у Радянській армії з 10 листопада 1982 року по 03 листопада 1984 року, а також роботи у Приватній фірмі «Бізон» на посаді водія у період з 01 червня 1996 року по 04 жовтня 2001 року, у ТзОВ «Форт Нокс» на посаді машиніста паро пересувної депарафінізаційної установки у період з 12 серпня 2010 року по 31 липня 2012 року; зарахувати до стажу роботи в шкідливих умовах праці роботу у ТзОВ «Сотружество-Радужний-2» у період з 16 листопада 2005 року по 31 грудня 2008 року на посаді машиніста паро пересувної депарафінізаційної установки, яка передбачена Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 року № 25, у АТ «Єрмаківське підприємство по ремонту свердловин» у період з 01 травня 2013 року по 31 травня 2013 року, з 01 листопада 2013 року по 30 листопада 2013 року, з 01 лютого 2014 року по 28 лютого 2014 року, з 01 травня 2014 року по 31 травня 2014 року, з 01 серпня 2014 року по 31 серпня 2014 року, з 01 листопада 2014 року по 30 листопада 2014 року, з 01 лютого 2015 року по 28 лютого 2015 року, з 01 травня 2015 року по 31 травня 2015 року, з 01 серпня 2015 року по 31 серпня 2015 року, з 01 листопада 2015 року по 30 листопада 2015 року, з 01 лютого 2016 року по 29 лютого 2016 року, з 01 травня 2016 року по 31 травня 2016 року, з 01 серпня 2016 року по 31 серпня 2016 року, з 01 листопада 2016 року по 30 листопада 2016 року, з 01 лютого 2017 року по 28 лютого 2017 року, з 01 серпня 2017 року по 31 серпня 2017 року, з 01 листопада 2017 року по 30 листопада 2017 року, з 01 лютого 2018 року по 28 лютого 2018 року, з 01 травня 2018 року по 31 травня 2018 року, з 01 серпня 2018 року по 31 серпня 2018 року, з 01 листопада 2018 року по 30 листопада 2018 року, з 01 січня 2019 року по 22 лютого 2021 року на посаді машиніста паро пересувної депарафінізаційної установки, яка передбачена Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 року № 36; зобов`язати призначити та виплачувати з 23 лютого 2021 року пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 з підстав відсутності у необхідного страхового та спеціального (пільгового) стажу роботи. Так, відповідачем повідомлено про наявний страховий стаж 22 роки 7 місяців, в тому числі 4 роки 2 місяці стаж роботи за Списком №2. В той же час, при розгляді заяви, відповідачем  не  зараховано до страхового стажу період проходження військової служби у зв`язку з відсутністю у поданій довідці підстав її видачі та зазначення в трудовій книжці дати видачі військового квитка. Також, не зараховано період роботи з 01 червня 1996 року по 04 жовтня 2001 року, оскільки в записі про звільнення в трудовій книжці відсутнє посилання на статтю, пункту закону, та за вказаний період відсутні дані РЗО. За наданими документами до пільгового стажу зараховано періоди з 08 грудня 2012 року по 27 квітня 2017 року та з 01 червня 2017 року по 31 грудня 2018 року.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2021 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період проходження строкової служби в Радянській Армії з 10 листопада 1982 року до 03 листопада 1984 року, період роботи з 01 червня 1996 року по 04 жовтня 2001 року в приватній фірмі «Бізон» та період роботи у ТзОВ «Форт-Нокс» з 12 серпня 2010 року по 31 липня 2012 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового трудового стажу період роботи в ТОВ «Содружество-Радужний-2» з 16 листопада 2005 року по 31 грудня 2008 року на посаді машиніста ППУ та періоди роботи в АТ «Єрмаківське підприємство по ремонту свердловин» з 01 травня 2013 року по 31 травня 2013 року, з 01 листопада 2013 року по 30 листопада 2013 року, з 01 лютого 2014 року по 28 лютого 2014 року, з 01 травня 2014 року по 31 травня 2014 року, з 01 серпня 2014 року по 31 серпня 2014 року, з 01 листопада 2014 року по 30 листопада 2014 року, з 01 лютого 2015 року по 28 лютого 2015 року, з 01 травня 2015 року по 31 травня 2015 року, з 01 серпня 2015 року по 31 серпня 2015 року, з 01 листопада 2015 року по 30 листопада 2015 року, з 01 лютого 2016 року по 29 лютого 2016 року, з 01 травня 2016 року по 31 травня 2016 року, з 01 серпня 2016 року по 31 серпня 2016 року, з 01 листопада 2016 року по 30 листопада 2016 року, з 01 лютого 2017 року по 28 лютого 2017 року, з 01 серпня 2017 року по 31 серпня 2017 року, з 01 листопада 2017 року по 30 листопада 2017 року, з 01 лютого 2018 року по 28 лютого 2018 року, з 01 травня 2018 року по 31 травня 2018 року, з 01 серпня 2018 року по 31 серпня 2018 року, з 01 листопада 2018 року по 30 листопада 2018 року, з 01 січня 2019 року по 22 лютого 2021 року на посаді машиніста ППУ. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію на пільгових умовах згідно   ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 23 лютого 2021 року.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що трудова книжка є основним документом, що підтверджує трудовий стаж, і трудова книжка позивача оформлена належним чином, а тому відповідач протиправно не врахував періоди роботи позивача до його загального страхового та пільгового стажу за Списком №2. Також, відмова у зарахуванні до страхового стажу позивача період проходження ним строкової служби в Радянській Армії з 10 листопада 1982 року до 03 листопада 1984 року є протиправною, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку на загальних підставах.
Не погодившись з прийнятим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що в трудовій книжці позивача відсутня інформація, в яких умовах працювала особа, та не вказується, чи була така особа зайнята певними роботами або на певних виробництвах протягом повного робочого дня. Також, відсутні документи про атестацію робочого місця позивача.
21 грудня 2021 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області долучено до матеріалів справи рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 09 червня 2021 року № 092350003623 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 , яке мотивоване тим, що документами  не підтверджено право на зниження пенсійного віку.
Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи(в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 13 травня 2021 року звернувся до Головного управління ПФУ в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 (а.с.10,11).
Листом від 06 липня 2021 року за № 0900-0213-8/23522 Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, відмовило позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 (а.с.54).
Згідно вказаного листа, відповідач повідомив заявника про наявний страховий стаж 22 роки 7 місяців, в тому числі 4 роки 2 місяці стаж роботи за Списком № 2. В той же час, при розгляді заяви позивача, відповідачем  не  зараховано до страхового стажу позивача період проходження військової служби у зв`язку з відсутністю у поданій довідці підстав її видачі та зазначення в трудовій книжці дати видачі військового квитка. Також, не зараховано період роботи з 01 червня 1996 року по 04 жовтня 2001 року, оскільки в записі про звільнення в трудовій книжці відсутнє посилання на статтю, пункту закону, та за вказаний період відсутні дані РЗО. За наданими документами до пільгового стажу зараховано періоди з 08 грудня 2012 року по 27 квітня 2017 року та з 01 червня 2017 року по 31 грудня 2018 року.
У вказаному рішенні про відмову в призначенні пенсії жодним чином не зазначено про причини незарахування до страхового стажу позивача період роботи у ТзОВ «Форт-Нокс» з 12 серпня 2010 року по 31 липня 2012 року; до пільгового стажу період роботи в ТзОВ «Содружество-Радужний-2» з 16 листопада 2005 року по 31 грудня 2008 року та періоди роботи в АТ «Єрмаківське підприємство по ремонту свердловин» з 01 травня 2013 року по 31 травня 2013 року, з 01 листопада 2013 року по 30 листопада 2013 року, з 01 лютого 2014 року по 28 лютого 2014 року, з 01 травня 2014 року по 31 травня 2014 року, з 01 серпня 2014 року по 31 серпня 2014 року, з 01 листопада 2014 року по 30 листопада 2014 року, з 01 лютого 2015 року по 28 лютого 2015 року, з 01 травня 2015 року по 31 травня 2015 року, з 01 серпня 2015 року по 31 серпня 2015 року, з 01 листопада 2015 року по 30 листопада 2015 року, з 01 лютого 2016 року по 29 лютого 2016 року, з 01 травня 2016 року по 31 травня 2016 року, з 01 серпня 2016 року по 31 серпня 2016 року, з 01 листопада 2016 року по 30 листопада 2016 року, з 01 лютого 2017 року по 28 лютого 2017 року, з 01 серпня 2017 року по 31 серпня 2017 року, з 01 листопада 2017 року по 30 листопада 2017 року, з 01 лютого 2018 року по 28 лютого 2018 року, з 01 травня 2018 року по 31 травня 2018 року, з 01 серпня 2018 року по 31 серпня 2018 року, з 01 листопада 2018 року по 30 листопада 2018 року, з 01 січня 2019 року по 22 лютого 2021 року (дата виникнення права на пенсію). В той же час, наведені періоди відповідачем не зараховано як до загального так і до спеціального страхового стажу без їх вказання та без зазначення причин та підстав такого рішення.
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до п. 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058- IV) до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Згідно із ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-ІУ визначено, що страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною 4   ст. 24 Закону № 1058-IV   передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим   Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до   ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-ХІІ), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно із ст. 62 Закону №1788-ХІІ   постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637   затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).
Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до п. 2 Порядку № 637 у разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Згідно із п. 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані. наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди З відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок.
З огляду на вищевказані норми права, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. 
Разом з цим, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості зазначені неповні чи неточні відомості про роботу працівника у певний період, то для підтвердження трудового стажу приймаються інші документи, на підставі яких можна дійти висновку, де і протягом якого періоду працював працівник. Ці документи можуть бути видані роботодавцем (його правонаступником), архівними установами, до яких передано документи з особового складу для зберігання. Якщо є можливість підтвердити трудовий стаж даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, то використовуються ці відомості.
Наявною в матеріалах справи копією трудової книжки позивача підтверджуються період роботи позивача з 01 червня 1996 року по 04 жовтня 2001 року в приватній фірмі «Бізон» на посаді водія та період роботи у ТзОВ «Форт-Нокс» з 12 серпня 2010 року по 31 липня 2012 року (загальний страховий стаж), а також період роботи в ТзОВ «Содружество-Радужний-2» з 16 листопада 2005 року по 31 грудня 2008 року на посаді машиніста ППУ та періоди роботи в АТ «Єрмаківське підприємство по ремонту свердловин» з 01 травня 2013 року по 31 травня 2013 року, з 01 листопада 2013 року по 30 листопада 2013 року, з 01 лютого 2014 року по 28 лютого 2014 року, з 01 травня 2014 року по 31 травня 2014 року, з 01 серпня 2014 року по 31 серпня 2014 року, з 01 листопада 2014 року по 30 листопада 2014 року, з 01 лютого 2015 року по 28 лютого 2015 року, з 01 травня 2015 року по 31 травня 2015 року, з 01 серпня 2015 року по 31 серпня 2015 року, з 01 листопада 2015 року по 30 листопада 2015 року, з 01 лютого 2016 року по 29 лютого 2016 року, з 01 травня 2016 року по 31 травня 2016 року, з 01 серпня 2016 року по 31 серпня 2016 року, з 01 листопада 2016 року по 30 листопада 2016 року, з 01 лютого 2017 року по 28 лютого 2017 року, з 01 серпня 2017 року по 31 серпня 2017 року, з 01 листопада 2017 року по 30 листопада 2017 року, з 01 лютого 2018 року по 28 лютого 2018 року, з 01 травня 2018 року по 31 травня 2018 року, з 01 серпня 2018 року по 31 серпня 2018 року, з 01 листопада 2018 року по 30 листопада 2018 року, з 01 січня 2019 року по 22 лютого 2021 року на посаді машиніста ППУ (пільговий трудовий стаж)(а.с.13-19).
З огляду на вищевказане, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем протиправно не враховано вказані періоди роботи позивача до його загального страхового та пільгового стажу за Списком №2, оскільки трудова книжка є основним документом, що підтверджує трудовий стаж, і трудова книжка позивача оформлена належним чином.
Також, в матеріалах справи наявні копії архівної довідки від 06 листопада 2020 року № 545-М/01, № 545-М/02, від 13 січня 2021 року № 241/02-16, які підтверджують вищевказаний стаж (а.с.21-23).
Крім цього, позивачем до позовної заяви долучено довідку уточнюючу особливий характер праці або умов праці від 19 серпня 2020 року № 2920, наказ про атестацію місць по умовах праці від 11 лютого 2008 року № 32, наказ про завершення атестації робочих місць по умовах праці від 18 серпня 2009 року № 186, наказ про атестацію робочих місць по умовах праці від 01 грудня 2012 року № 921, наказ про завершення атестації робочих місць по умовах праці від 31 грудня 2013 року № 1242, наказ за результатами проведення атестації робочих місць № 1245, карту атестації робочого місця по умовах праці № 133 (а.с.24-47).
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що у записі про звільнення позивача відсутні посилання на пункти, статті закону, як підстава неврахування до страхового стажу позивача період роботи з 01 червня 1996 року по 04 жовтня 2001 року в приватній фірмі «Бізон» на посаді водія, то колегія суддів вважає, що такі не можуть бути підставою для неврахування стажу, а лише вказують на надмірний формалізм з боку пенсійного органу.
Твердження скаржника про відсутність документів про проведення атестації робочого місця, колегія суддів не бере до уваги, з наступних підстав.
Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно із «Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці», затвердженим   постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 року № 442   та «Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці», затвердженими постановою Міністерства праці України від 1 вересня 1992 року № 41.
Згідно вищевказаних нормативних актів, основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.            
Відповідно до п. 4 Порядку № 442 атестація проводиться атестаційною комісією, склад і повноваження якої визначається наказом по підприємству, організації в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації.
Враховуючи вищевказане, законодавцем покладено обов`язок проведення атестації робочих місць на керівників підприємств, а не працівника підприємства, а тому її не проведення або відсутність доказів її проведення не може позбавити громадян їх конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсій за віком на пільгових умовах за Списком № 2.
Також, щодо доводів про відсутність відомостей щодо нарахування заробітної плати в окремих періодах, то такі вірно не взято судом першої інстанції до уваги, так як відповідачем не подано доказів на підтвердження вказаних обставин.
Згідно листа Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 06 липня 2021 року № 0900-0213-8/23522 підставою відмови в призначенні пенсії було відсутність необхідного страхового та пільгового стажу, у зв`язку з незарахуванням до страхового стажу позивача період проходження військової служби через відсутність у поданій довідці підстав її видачі та зазначення в трудовій книжці дати видачі військового квитка. Також, не зараховано період роботи з 01 червня 1996 року по 04 жовтня 2001 року, оскільки в записі про звільнення в трудовій книжці відсутнє посилання на статтю, пункту закону, та за вказаний період відсутні дані РЗО. 
Разом з цим, до загального страхового стажу позивача незараховано періоди роботи у ТзОВ «Форт-Нокс» з 12 серпня 2010 року по 31 липня 2012 року, до пільгового трудового стажу період роботи в ТзОВ «Содружество-Радужний-2» з 16 листопада 2005 року по 31 грудня 2008 року та періоди роботи в АТ «Єрмаківське підприємство по ремонту свердловин» з 01 травня 2013 року по 31 травня 2013 року, з 01 листопада 2013 року по 30 листопада 2013 року, з 01 лютого 2014 року по 28 лютого 2014 року, з 01 травня 2014 року по 31 травня 2014 року, з 01 серпня 2014 року по 31 серпня 2014 року, з 01 листопада 2014 року по 30 листопада 2014 року, з 01 лютого 2015 року по 28 лютого 2015 року, з 01 травня 2015 року по 31 травня 2015 року, з 01 серпня 2015 року по 31 серпня 2015 року, з 01 листопада 2015 року по 30 листопада 2015 року, з 01 лютого 2016 року по 29 лютого 2016 року, з 01 травня 2016 року по 31 травня 2016 року, з 01 серпня 2016 року по 31 серпня 2016 року, з 01 листопада 2016 року по 30 листопада 2016 року, з 01 лютого 2017 року по 28 лютого 2017 року, з 01 серпня 2017 року по 31 серпня 2017 року, з 01 листопада 2017 року по 30 листопада 2017 року, з 01 лютого 2018 року по 28 лютого 2018 року, з 01 травня 2018 року по 31 травня 2018 року, з 01 серпня 2018 року по 31 серпня 2018 року, з 01 листопада 2018 року по 30 листопада 2018 року, з 01 січня 2019 року по 22 лютого 2021 року, які відповідачем не відображені в спірному рішенні та не зазначено причини та підстави такого рішення. 
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відмова Головного управління Пенсійного Фонду України в Івано-Франківській області щодо зарахування позивачу періодів роботи позивача з 01 червня 1996 року по 04 жовтня 2001 року в приватній фірмі «Бізон» на посаді водія та період роботи у ТзОВ «Форт-Нокс» з 12 серпня 2010 року по 31 липня 2012 року (страховий стаж), а також період роботи в ТзОВ «Содружество-Радужний-2» з 16 листопада 2005 року по 31 грудня 2008 року на посаді машиніста ППУ та періоди роботи в АТ «Єрмаківське підприємство по ремонту свердловин» з 01 травня 2013 року по 31 травня 2013 року, з 01 листопада 2013 року по 30 листопада 2013 року, з 01 лютого 2014 року по 28 лютого 2014 року, з 01 травня 2014 року по 31 травня 2014 року, з 01 серпня 2014 року по 31 серпня 2014 року, з 01 листопада 2014 року по 30 листопада 2014 року, з 01 лютого 2015 року по 28 лютого 2015 року, з 01 травня 2015 року по 31 травня 2015 року, з 01 серпня 2015 року по 31 серпня 2015 року, з 01 листопада 2015 року по 30 листопада 2015 року, з 01 лютого 2016 року по 29 лютого 2016 року, з 01 травня 2016 року по 31 травня 2016 року, з 01 серпня 2016 року по 31 серпня 2016 року, з 01 листопада 2016 року по 30 листопада 2016 року, з 01 лютого 2017 року по 28 лютого 2017 року, з 01 серпня 2017 року по 31 серпня 2017 року, з 01 листопада 2017 року по 30 листопада 2017 року, з 01 лютого 2018 року по 28 лютого 2018 року, з 01 травня 2018 року по 31 травня 2018 року, з 01 серпня 2018 року по 31 серпня 2018 року, з 01 листопада 2018 року по 30 листопада 2018 року, з 01 січня 2019 року по 22 лютого 2021 року на посаді машиніста ППУ (пільговий трудовий стаж), є протиправною.
Стосовно зарахування до страхового стажу позивача період проходження строкової служби в Радянській Армії, то колегія суддів зазначає наступне.
В матеріалах справи наявна копія довідки Богородчанського об`єднаного районного військового комісаріату № 2 від 10 січня 2008 року про те, що позивач дійсно служив в Збройних Силах з 10 листопада 1982 року по 03 листопада 1984 року(а.с.20).
Частиною 1 ст. 8 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до   Закону України «Про оборону України», зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до   Закону України «Про оборону України», особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до   Закону України «Про оборону України», які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до   Закону України «Про оборону України», зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.
Згідно оскаржуваного рішення відповідача позивачу відмовлено у зарахуванні до страхового стажу період проходження строкової служби з 10 листопада 1982 року по 03 листопада 1984 року у зв`язку із відсутністю у поданій довідці підстави видачі, а в трудовій книжці не вказано дату видачі військового квитка.
Однак, колегія суддів вважає, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку, а загальних підставах.
Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 21 лютого 2018 року у справі № 687/975/17.
Також, період проходження позивачем строкової служби підтверджується записом в трудовій книжці, що є достатнім для встановлення такого факту відповідачем(а.с.20).
Отже, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про протиправність відмови у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду проходження ним строкової служби в Радянській Армії з 10 листопада 1982 року до 03 листопада 1984 року.
Матеріалами справи підтверджується, що страховий стаж позивача складає понад 28 років, з яких пільговий стаж роботи складає понад 8 років 6 місяців, тому останній має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.
Щодо посилання відповідача на рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 09 червня 2021 року № 092350003623 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 , то колегія суддів зазначає наступне.
Згідно вищевказаного рішення позивачу не зараховано до страхового стажу період військової служби з 10 листопада 1982 року по 03 листопада 1984 року по довідці № 2 від 10 січня 2008 року, оскільки відсутні підстави видачі довідки, в трудовій книжці не вказано дату видачі військового квитка, а також період з 01 червня 1996 року по 04 жовтня 2001 року, оскільки дата прийняття наведена в записі про звільнення відсутнє посилання на статтю, пункт закону, дані про нарахування заробітної плати в РЗО відсутні.
Однак, як вже встановлено судом апеляційної інстанції періоди з 10 листопада 1982 року по 03 листопада 1984 року та з 01 червня 1996 року по 04 жовтня 2001 року підлягають до зарахування до страхового стажу позивача.
При цьому, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 09 червня 2021 року № 092350003623 не є предметом розгляду у даній справі.
Статтею 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що   пенсія призначається з дня звернення за пенсією. Пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , до відповідача із відповідною заявою звернувся 13 травня 2021 року, тобто в межах зазначеного строку.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з метою належного захисту та відновлення порушеного права позивача слід зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах з 23 лютого 2021 року, та провести її виплату.
Колегія суддів також враховує положення Висновку №   11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №   65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №   63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №   4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а стаття17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд – 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2021 року у справі № 300/4686/21 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	О. Б. Заверуха 	
судді	 	О. О. Большакова 	
 	 	В. В. Ніколін  	
Повне судове рішення складено 12 січня 2022 року.