КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                                   
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М        У К Р А Ї Н И
 
17 січня 2022 року                                                                                      м. Київ
                                                                                    
Унікальний номер справи 367/2377/19  
Апеляційне провадження 22-ц/824/2035/2022
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача Махлай Л.Д., 
суддів Немировської О.В., Ящук Т.І., 
 
сторони          
позивач                      ОСОБА_1 
 
відповідач                 ОСОБА_2 
 
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 05 липня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Линника В.Я., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Моторне (транспортне) страхове бюро України про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 
 
в с т а н о в и в :
 
у березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , у якому просив стягнути з останнього 163 566,04 грн у рахунок відшкодування майнової шкоди та 900 грн сплачених за складання звіту про розмір матеріального збитку.
В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 17.10.2017 з вини ОСОБА_2 , було пошкоджено належний йому автомобіль «MERCEDES-BENZ VITО112 GDI»                                     д.н.з. НОМЕР_1 .
Вина відповідача у вчиненні ДТП встановлена постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 22.11.2017.
Відповідно до звіту № 37/18 про оцінку матеріального збитку спричиненого позивачу транспортного засобу, складеному експертом-оцінювачем ОСОБА_3 05.06.2018 матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля «MERCEDES-BENZ VITO 112 GDI»                 д.н.з. НОМЕР_1 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди складає 163 566,04 грн.
За проведення дослідження транспортного засобу та виготовлення звіту про оцінку матеріального збитку транспортного засобу ним сплачено 900 грн.
Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 05.07.2021 позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, 163 566,04 грн та судові витрати у сумі 900 грн.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення суду, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд прийняв до уваги звіт оцінювача автотранспортних засобів, який складено через 7 місяців з дати пригоди. У звіті вказано про пошкодження панелі приладів, яка не була пошкоджена при ДТП, яка сталася 17.10.2017. У протоколі про адміністративне правопорушення визначено перелік пошкоджень транспортного засобу лише задньої частини автомобіля. Проте у звіті до переліку добавлено панель приладів, які не могли бути пошкоджені внаслідок ДТП. Звіт містить суттєві помилки, оскільки оцінювач вказує, що розмір збитку має дорівнювати ринковій вартості автомобіля, проте розмір збитків визначає як вартість відновлювального ремонту, який є недоцільний. Звіт не відповідає положенням Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.11.2003, оскільки положенням Методики визначається, що у випадку якщо розмір відновлюваного ремонту є більшим ніж ринкова вартість транспортного засобу у якості розміру нанесеного збитку береться до уваги величина ринкової вартості автомобілю. 
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 17.10.2017 о 13-10 год ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «SKODA OCTAVIA» д.н.з. НОМЕР_2 , в м. Києві по бульвару Перова, в порушення вимог п.п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху не дотримався безпечної швидкості та дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «MERCEDES-BENZ VITО112 GDI» д.н.з. НОМЕР_1 , який належить позивачу, що призвело до пошкодження транспортних засобів.
Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 22.11.2017 ОСОБА_2 визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України.
Згідно звіту оцінювача автотранспортних засобів ОСОБА_3 від 05.06.18 № 37/18 матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля «MERCEDES-BENZ VITO 112 GDI»                    д.н.з НОМЕР_1 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди становить 163 566,04 грн.
Відповідно до квитанції від 05.06.18 серія АБЖА № 888544 за проведення дослідження позивачем сплачено 900 грн.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що майнова шкода завдана позивачу з вини відповідача та що розмір матеріальної шкоди позивачем доведено.
Колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Згідно із частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За змістом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Чинним законодавством передбачено як стягнення відшкодування шкоди на підставі звітів про вартість матеріальної шкоди для подальшого ремонту автомобіля, або отримання відшкодування, якщо особа не бажає відновлювати транспортний засіб, так і за доказами про реально понесені витрати на відновлювальний ремонт автомобіля.
Відповідно до ч. 1 - 4 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.  Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
На підтвердження розміру збитків позивач надав звіт, складений оцінювачем автотранспортних засобів ОСОБА_3 , який відповідач не спростовував, будь - яких заперечень щодо переліку пошкоджень, включених у визначення розміру шкоди, порядку визначення розміру збитків тощо не висував, так само не посилався на те, що між ДТП, скоєною з його вини та датою складання звіту автомобіль позивача мав будь - які інші пошкодження, не пов`язані з ДТП, яка сталася 17.10.2017.
Долучені до апеляційної скарги докази не можуть бути враховані при розгляді  справи, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Про будь - які причини неможливості подання доказів, долучених до апеляційної скарги апелянт не вказує.
Відтак оскільки звіт при розгляді справи у суді першої інстанції відповідачем не оспорювався та останній не надав будь - яких доказів на спростування доказів, наданих позивачем, зазначений звіт є належним та допустимим доказом у підтвердження розміру збитку, завданого відповідачем.
Разом з тим, суд не звернув уваги на те, що у звіті допущено помилку щодо розміру матеріального збитку. Так, у звіті визначено ринкову вартість автомобіля «MERCEDES-BENZ VITО112 GDI» д.н.з. НОМЕР_1 , яка складає 110 216,10 грн та вартість відновлювального ремонту - 163 566,04 грн, який за твердженням спеціаліста є недоцільним. У звіті вказано, що вартість матеріального збитку визначається такою, що дорівнює ринковій вартості автомобіля, та в той же час зазначено, що матеріальний збиток складає                      163 566,04 грн.
За вказаних обставин рішення суду підлягає зміні із зменшенням розміру суми, яка підлягає стягненню з 163 566,04 грн до 110 216,10 грн.
У даному випадку на відшкодування збитків стягується повна вартість пошкодженого майна. У такому разі за клопотанням відповідача судом обговорюється питання про передачу пошкоджених деталей, які підлягають заміні. Проте відповідач не заявляв про необхідність повернення йому пошкоджених деталей після відшкодування ним збитків у повному обсязі, а відтак колегія суддів не вбачає підстав для вирішення даного питання, оскільки повернення деталей, які не можуть використовуватися за призначенням і не мають для позивача будь - якої цінності, може відбуватися лише, якщо ці деталі мають якусь цінність для відповідача і останній заявляє клопотання про їх повернення після відшкодування шкоди.
Суд також помилково вказав, що 900 грн, які стягуються на користь позивача є судовими витратами, оскільки ця сума сплачена позивачем за складання звіту, а не за розгляд справи у суді, а тому в цій частині рішення також підлягає зміні із зазначенням, що 900 грн, які стягується з відповідача є витратами за складання звіту про розмір збитків.
Колегія суддів звернула увагу на те, що суд не вирішив питання про стягнення судового збору, проте зазначений недолік усувається шляхом ухвалення додаткового рішення. 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд
 
п о с т а н о в и в :
 
апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 05 липня 2021 року змінити, зменшивши суму, яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 з 163 566,04 грн до 110 216,10 грн та зазначити, що 900 грн є витратами за складання звіту.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає за виключенням випадків, визначених у ст. 389 ЦПК України.
 
Повний текст постанови складено 17.01.2022.

Головуючий                                                                                     Л. Д. Махлай

 
Судді                                                                                                 О.В. Немировська

 
                                                                                                          Т.І. Ящук