ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

01 лютого 2022 року

м. Харків

справа № 642/7111/19

провадження № 22-ц/818/1733/22

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В. 

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю., 

за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 , 

третя особа - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом  ОСОБА_1  до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні батька і дитиною, визначення порядку участі батька у вихованні дитини за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 27 вересня 2021 року,постановлене під головуванням судді Бородіної О.В., в залі суду в місті Харкові (повний текст судового рішення складено 13 жовтня 2021 року), -
в с т а н о в и в:
У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні батька і дитиною, визначення порядку участі батька у вихованні дитини.
Рішенням Ленінського районного суду міста Харкова від 27 вересня 2021 року позовні вимоги задоволено частково. Зобов`язано   ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні батька з малолітньою дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визначено порядок участі ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні малолітньої доньки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом встановлення зустрічей з донькою:
у перехідний період (перші шість місяців після набранням рішенням суду законної сили, але не менше шість зустрічей, будуть відбуватися в присутності матері дитини - ОСОБА_2 . Батько проводить час з дитиною без спільної ночівлі дитини):
-під час перебування ОСОБА_1 в Україні періодичні особисті побачення з дитиною ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , відбуваються за попередньою домовленістю з матір`ю дитини не менше трьох днів на тиждень, у будній день не менше двох годин, з урахуванням погодних умов, стану здоров`я дитини та без порушень її режиму; у вихідний день (субота або неділя) починаючи з 11:00 години до 17:00 години, з правом прогулянок по місту та відвідування дитячих розважальних центрів;
після закінчення перехідного періоду:
-під час перебування ОСОБА_1 в Україні періодичні особисті побачення з дитиною ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , відбуваються без присутності матері, за попереднім узгодженням з матір`ю дитини, не менше трьох днів на тиждень, у будній день не менше двох годин, з урахуванням погодних умов, стану здоров`я дитини та без порушень її режиму; у вихідний день (субота або неділя) починаючи з 10:00 години до 18:00 години, з правом прогулянок по місту, відвідування дитячих розважальних центрів та відвідування місця проживання батька, з повідомленням матері про місце перебування дитини під час реалізації батьком права на контакт з дитиною;
Початок та закінчення зустрічі відбувається за місцем проживання дитини.
Для цього, зобов`язано ОСОБА_2 повідомляти ОСОБА_1 про місце проживання дитини, або про зміну місця проживання дитини, якщо таке відбулось.
Встановлена можливість спільного відпочинку ОСОБА_1 з його малолітньою донькою   ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом літнього періоду тривалістю на 2 тижні на території України, за умови узгодження з матір`ю дитини періоду виїзду на оздоровчий відпочинок та місця відпочинку, з урахуванням стану здоров`я  дитини та інших обставини, які можуть бути перешкодою для такого відпочинку.
Незалежно від періоду, батько має право на необмежене спілкування з дочкою особисто засобами телефонного, поштового, електронного та інших засобів зв`язку через мережу Інтернет за допомогою Skype, Viber, WhatsАРР, з урахуванням режиму дня дитини. Для цього зобов`язати ОСОБА_2 надати ОСОБА_1 інформацію про наявні засоби зв`язку (номер телефону, скайпу, тощо) для спілкування батька з дитиною; зобов`язати ОСОБА_2 надавати інформацію ОСОБА_1 про зміну номера телефону, облікового засобу скайпу та інших засобів зв`язку, необхідних для спілкування батька з донькою. В іншій частині у задоволенні позовних вимог - відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі; судові витрати покласти на позивача.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; відповідачка зазначає, що 23 лютого 2018 року між нею та позивачем було укладено нотаріально посвідчений договір про участь у вихованні та утримання дитини. Вказаний договір є чинним. Відповідачка вважає, що оскаржуване рішення протирічить  договору від 23.02.2018 року. На спірні правовідносини розповсюджуються вимоги закону щодо обов`язковості договору.  ОСОБА_2 вказує, що позивачем не надано доказів того, що вона чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною. Крім того позивач є психотравмуючим фактором для дитини, що не відповідає інтересам дитини. Також відповідачка зазначає про незаконність ухвали суду першої інстанції про відмову у прийнятті її зустрічного позову про визнання окремих пунктів договору недійсним, про стягнення збитків та відшкодування моральної шкоди. Вважає доцільним спільний розгляд вказаних позовів в одному провадженні.
Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Калмикова Оксана Олександрівна надала відзив на апеляційну скаргу, просила апеляційну скаргу відповідачки залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 27 вересня 2021 року - залишити без змін.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Частиною 2 ст. 353 ЦПК України встановлено, що заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що сторони не можуть дійти згоди щодо порядку участі батька у вихованні доньки, з урахуванням наявності договору, укладеного між ними про таку участь; тому наявні підстави для встановлення рішенням суду порядку та можливості спілкування позивача з донькою та приймати участь у її вихованні.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Судом встановлено, що з 13 червня 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі. 14 травня 2019 року шлюб між ними розірвано на підставі рішення Ленінського районного суду м.Харкова. Рішення не набрало законної сили.
Від шлюбу сторони мають доньку - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.237 т.1).
Позивач, ОСОБА_1 , є громадянином Французської республіки; мешкає у АДРЕСА_1 .
23 лютого 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір про участь батька у вихованні та утриманні дитини (а.с.161-165 т.1). Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Алєксєєвою Л.В. 
Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 05 квітня 2018 року затверджено мирову угоду між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , відповідно до якої визначено місце проживання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.86 т.1).
Як на підставу позовних вимог, ОСОБА_1 посилався на те, що ОСОБА_2 постійно чинить перешкоди та унеможливлює його спілкування з донькою у звичний спосіб, а також за допомогою відео/телефонного зв`язку. Крім того, постійне спілкування батька та дитини ускладнюється і тим, що він є громадянином Французької Республіки та не проживає на території України. Сторонами вирішувалось у договірному порядку питання щодо розподілу батьківського часу та обов`язків сторін. Проте умови договору не виконуються. Позивач вказує, що усі його намагання нормальним, мирним шляхом врегулювати цей спір призводять лише до конфліктів, оскільки відповідачка не бажає його участі у вихованні доньки та штучно створює такі обставини, через які він не може в нормальних умовах спокійно, без сварок і скандалів, зустрічатися з дитиною. Весь цей час він намагається налагодити нормальний зв`язок із донькою, брати участь у її вихованні, утриманні, розвитку її здібностей та забезпечувати її всім необхідним для нормального розвитку та становлення. Відповідачка перешкоджає здійсненню ним батьківських обов`язків, прав щодо дитини, не надає інформації про стан здоров`я дитини, змінює місце перебування та місце проживання дитини без його відома, що позбавляє його можливості бачитись з дитиною. Позивач вказує, що прагне піклуватися про дитину, активно і стабільно проявляє бажання щодо участі у вихованні та спілкуванні із дитиною, має належні житлові умови. З урахуванням вказаного, ОСОБА_1 просив суд: 
1.Усунути перешкоди ОСОБА_2 у побаченнях ОСОБА_1 з дитиною - ОСОБА_5 та її вихованні;
2. Визначити такі способи участі ОСОБА_1 у вихованні дитини ОСОБА_5 , а також такі місця на час їх спілкування:
-до досягнення ОСОБА_5 10 років вона повинна без присутності матері, однак за її попередньої письмової згоди, обов`язково наданої батьку, щороку відвідувати батька за місцем його постійного проживання у Французькій Республіці, у зимовий період (з 01.12 по 29.02) - не менш, як на 14 днів, та у літній період (З 01.06 по 31.08) - не менш, як на 60 днів;
-з моменту досягнення ОСОБА_5 10 років та до досягнення 14 років вона за наявності у неї бажання повинна без присутності матері, однак за її попередньої письмової згоди, обов`язково наданої батьку, щороку відвідувати батька за місцем його постійного проживання у Французькій Республіці, у зимовий період (з 01.12 по 29.02) - не менш, як на 14 днів, та у літній період (з 01.06 по 31.08) - не менш, як на 60 днів;
-з моменту досягнення ОСОБА_5 14 років вона у праві визначати місце свого постійного проживання за батьком чи матір`ю самостійно;
-батько має право з метою оздоровлення дитини, забезпечення розширення її світогляду чи мандрівок відпочивати з останньою поза межами України та Французької Республіки у будь-який час, у зв`язку з чим мати дитини зобов`язана надати батькові нотаріально посвідчену згоду на виїзд дитини за кордон;
-мати впродовж 15 календарних днів з моменту отримання на власну електронну адресу (ІНФОРМАЦІЯ_3 ) електронного повідомлення від батька ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) про погодження виїзду дитини за кордон, зобов`язується добровільно передати останньому дитину у місці її постійного проживання разом з: особистими речами дитини (одягом, іграшкам, книгами, іншими речами дитини, до яких дитина має особливий інтерес); 2) оригіналами документів на дитину (паспортом для виїзду дитини за кордон, довідками з медичного і навчального закладів); нотаріально посвідченою згодою матері на виїзд дитини за кордон;
-батько у будь-який період його перебування в Україні має право відпочивати з дитиною у будь-яких місцях м. Харкова, у тому числі розважальних визначених самостійно батьком, у дату і час, попередньо погоджених з матір`ю, однак за відсутності сторонніх осіб, не рідше трьох днів на тиждень і тривалістю не менш 3-х годин на день;
-мати впродовж 3 календарних днів з моменту отримання на власну електронну адресу (ІНФОРМАЦІЯ_3 ) електронного повідомлення від батька ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) про погодження дати і часу відпочинку батька з дитиною зобов`язується добровільно передати останньому дитину у місці її постійного проживання разом з особистими речами дитини (одягом, іграшкам, книгами, іншими речами дитини вжитку до яких дитина має особливий інтерес);
-до досягнення ОСОБА_5 10 років батько за згодою матері має право безперешкодно спілкуватися з дитиною з 18 год. 00 хв. (за Київ. час.) за допомогою телефонного зв`язку, месенджерів мережі Інтернет, соціальне мережах, Е-mаіІ тощо, однак воно повинне відбуватися не рідше 3 (трьох) днів на тиждень і тривати не менше ніж 2 (двох) годин на день;
-після досягнення ОСОБА_5 10 років батько без згоди матері має право безперешкодно спілкуватися з дитиною з 18 год. 00 хв. (за Київ. часом) за допомогою телефонного зв`язку, месенджерів мережі Інтернет, соціальні мереж, Е-mаіІ тощо, однак воно повинне відбуватися не рідше 3 (трьох) днів на тиждень та тривати не менше ніж 2 (двох) годин на день.
Одним із принципових положень, закріплених у Декларації прав дитини, проголошеній Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.59, є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи.
Відповідно до стст.3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Згідно з принципом 6 Декларації прав дитини дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлученою зі своєю матір`ю.
Відповідно до ч.7 ст.7 СК дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, у томі числі й спілкуватися зі своїм батьком, бабою та дідом.
У ч.1 і 2 ст.150 СК визначено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Згідно зі ст.151 СК батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.
Права батьків щодо виховання дитини розцінюються як засіб виконання ними своїх обов`язків щодо неї.
Згідно із ст.153 СК мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
Відповідно до приписів ч.1, ч.2, ч.3 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має право перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Згідно з ч.1 ст.159 СК, якщо той з батьків, з ким проживає дитина чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.
При визначенні способу участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною, суд враховує вік дитини, прихильність дитини до батька та матері, ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, ведення ними здорового способу життя та відсутність шкідливих звичок.
Таким чином, законодавство України закріпило право одного з батьків, хто проживає окремо від дитини, на спілкування з нею та участь у її вихованні.
Законодавством також встановлений обов`язок батьків або інших осіб, з якими проживає дитина, не чинити перешкоди у здійсненні батьком прав щодо виховання дітей та правовий механізм захисту цього права у випадку його порушення у судовому порядку.
Суд при встановленні способу спілкування, має дотримуватись розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.
Матеріали справи свідчать про те, що 23 лютого 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір про участь батька у вихованні та утриманні дитини (а.с.161-165 т.1). Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Алєксєєвою Л.В.
Пунктом 14 вказаного договору сторони погодили, що всі спори, що виникають у процесі виконання цього договору, та розбіжності в тлумаченні його окремих положень вирішуються сторонами шляхом переговорів, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку за місцем проживання матері та відповідно до чинного законодавства України.
З матеріалів справи убачається наявність непорозуміння сторін щодо участі у вихованні дитини після укладення вищевказаного договору про участь батька у вихованні та утриманні дитини.
Так, 16 грудня 2019 року Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради надав до суду заяву, в якій вказав, що з метою обстеження умов проживання дитини та проведення бесіди з матір`ю, дитиною, родичами, які беруть участь у її вихованні, спеціалістами Департаменту служб було здійснено вихід за адресою місця проживання ОСОБА_2 : АДРЕСА_2 . Було встановлено, що за цією адресою відповідачка разом з дочкою - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не мешкає. При цьому розшук громадян не входить до компетенції Департаменту служб. Тому розгляд питання про встановлення порядку участі ОСОБА_1 у вихованні малолітньої доньки на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради з подальшим складанням висновку органу опіки та піклування не вбачається можливим (а.с.192-193 т.1).
30 жовтня 2020 року практичний психолог ОСОБА_7 , надала висновок щодо психоемоційного стану ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до вказаного висновку, особа батька ОСОБА_1 викликає у дитини амбівалентні почуття, що свідчить про нормативність виходу із стресової ситуації - дитина вже не відчуває тотальної тривоги та страху внаслідок травматичної події, а згадує та уявляє образ «хорошого» батька, проте травматичний досвід сильніший, ніж позитивні згадки про батька (а.с.59-64 т.4).
Крім того 20 листопада 2020 року Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради надав висновок № 580, відповідно до якого вважає за доцільне встановлення порядку участі ОСОБА_1 у вихованні малолітньої дочки, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначивши час: перша, третя субота та неділя кожного місяця з 10-00 до 19-00 годин за згодою дитини, у присутності матері дитини ОСОБА_2 , за місцем проживання дитини (а.с.85-86 т.4).
Згідно ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування.
Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України).
При цьому суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим і суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України).
Презумпцією рівності прав та обов`язків батьків , незалежно від факту розірвання шлюбу та проживання окремо від дитини, визначено що батько дитини має такі ж самі права як і матір дитини, окрім випадків прямо визначених законом.
Разом з тим, національні і європейські норми права визначають право дитини, яка розлучається з одним із батьків, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти.
Згідно зі ст.12 закону «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність щодо виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Закріплення права батьків та дитини на спілкування відповідає світовим стандартам захисту прав дитини.
Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.
Відповідно до ст. 9 Конвенції організації об`єднаних націй про права дитини 1989 року, яка 27 вересня 1991 року набула чинності для України, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини.
Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази щодо негативного впливу батька на розвиток дитини.
Визначений судом порядок участі батька у вихованні дитини відповідає насамперед інтересам самої дитини, виходячи з її віку, не порушує режиму дня та навчання, не відриває від нормального, звичайного для дитини середовища та не заважає її нормальному існуванню.
Висновок суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову ОСОБА_1 щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначенні порядку участі батька у вихованні дитини, - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що наявність договору від 23.02.2018 року про участь у вихованні та утримання дитини унеможливлює розгляд даної справи судом, не відповідає вимогами закону. Укладений між сторонами договір, яким врегульовані їх відносини щодо участі у вихованні та утриманні дитини, не є юридичною перешкодою для визначення судом способу участі батька у вихованні дитини, а також місця та часу їхнього спілкування.
Доводи відповідачки щодо незгоди з ухвалою суду першої інстанції про відмову у прийнятті її зустрічного позову про визнання окремих пунктів договору недійсним, про стягнення збитків та відшкодування моральної шкоди, - не приймаються колегією суддів, оскільки ухвала Ленінського районного суду м.Харкова від 03 серпня 2020 року постановлена у відповідності до вимог закону (а.с.211 т.3).
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 27 вересня 2021 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна 

Судді:                                                                   Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повне судове рішення виготовлено 09.02.2022 року.