Постанова
Іменем України                                          
23 лютого 2022 року
м. Київ
справа №567/955/15-ц
провадження №61-17075ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А.,        
 
учасники справи:
заявники (стягувачі) - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
боржник - ОСОБА_3 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Волинського апеляційного суду від 23 вересня 2021 року у складі колегії суддів: Киці С. І., Данилюк В. А., Шевчук Л. Я.,
 
ВСТАНОВИВ:
1.     Описова частина
Короткий зміст вимог клопотання про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду
У вересні 2015 року  ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулися до суду 
з клопотанням, в якому просили визнати в Україні рішення Вищого суду юстиції від 22 квітня 2013 року № НС11С04422, підрозділ Ченсері, Лондон, Великобританія та надати дозвіл на виконання рішення і судового наказу Вищого суду юстиції, підрозділ Ченсері, Лондон, Великобританія від 19 серпня 2013 року про стягнення з відповідачів судових витрат позивачів за подання позову, витрат за судовий розгляд справи та стягнути з боржника                 ОСОБА_3 на користь стягувачів ОСОБА_1 і ОСОБА_2 судові витрати позивачів за подання позову та витрати за судовий розгляд справи у розмірі 110 087,53 фунтів стерлінгів відповідно до судового наказу.
Клопотання про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду мотивовано тим, що Вищим судом юстиції, підрозділ Ченсері, Лондон, Великобританія, в особі судді пана Воррена, за позовом компанії Баркат Інвестментс Лімітед (Barcat Investments Limited, номер компанії 4565678), ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , компанії Коддан Менеджерз Сервіс Лтд (Coddan Managers Service Ltd), компанії Коддан Секретарі Сервіс Лтд (Coddan Secretary Service Ltd) та ОСОБА_5 ( ОСОБА_5 ) і зустрічним позовом  ОСОБА_4 , компанії Колодам Менеджерз Сервіс Лтд, компанії Коддан Секретарі Сервіс Лтд, ОСОБА_5 та                   ОСОБА_3 до компанії Баркат Інвестментс Лімітед, ОСОБА_2 ,               ОСОБА_1 , ОСОБА_7 ( ОСОБА_7 ) та компанії Фінапо Лтд (Finapo LTD) прийнято рішення від 22 квітня 2013 року № НС11С04422 про зміну керівництва компанії Баркат Інвестментс Лімітед, його місця реєстрації та складу акціонерів (далі - Рішення Суду).
Суд встановив, що саме ОСОБА_2 є власником часток у компанії Баркат Інвестментс Лімітед та компанії Кросскомбе Консалтінг Лімітед (Crosscombe Consulting Limited, номер компанії 05554646), а не ОСОБА_3 , який не має часток 
у даних компаніях і ніколи не мав. Суд зробив висновок, що збори акціонерів компанії Баркат Інвестментс Лімітед від 28 жовтня 2011 року, на яких прийнято рішення про призначення ОСОБА_5 головою правління компанії Баркат Інвестментс Лімітед, є недійсними, а рішення - скасованим. 
Судовим наказом від 19 серпня 2013 року передбачено, що цей судовий наказ поширюється на всіх відповідачів, стягувачі мають право стягнення з будь-якого відповідача незалежно від їхньої дольової участі. Відповідно до судового наказу відповідачі мають компенсувати позивачам судові витрати позивачів за подання позову та витрати за судовий розгляд справи у розмірі 110 087,53 фунтів стерлінгів.
Короткий зміст ухвалених у справі судових рішень 
Ухвалою Острозького районного суду Рівненської області від 17 грудня               2015 року у складі судді Венгерчук А. О. клопотання ОСОБА_1 ,               ОСОБА_2 задоволено. Визнано в Україні рішення Вищого суду юстиції, підрозділ Ченсері, Лондон, Великобританія від 22 квітня 2013 року №НС11С04422 та надано дозвіл на виконання рішення та судового наказу Вищого суду юстиції, підрозділ Ченсері, Лондон, Великобританія від 19 серпня 2013 року на стягнення з відповідачів судових витрат на користь позивачів за подання позову та витрат за судовий розгляд справи, стягнуто з боржника ОСОБА_3 на користь стягувачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , судові витрати за подання позову та витрати за судовий розгляд справи у розмірі  110 087,53 фунтів стерлінгів, що відповідно до курсу Національного банку України, на день постановлення ухвали - 17 грудня 2015 року, складає 3 887 190,68 грн відповідно до судового наказу.
Ухвала мотивована тим, що відповідно до змісту рішення Вищого суду юстиції, підрозділ Ченсері, Лондон, Великобританія від 22 квітня 2013 року 
№ НС11С04422, переклад якого здійснено  українською мовою відповідно до вимог чинного законодавства України, боржник ОСОБА_3 брав участь та робив особисту доповідь у судовому процесі, за результатами якого ухвалено рішення іноземного суду.
Клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду відповідає вимогам статті 394 ЦПК України (в редакції, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції).
Рішення Вищого суду юстиції, підрозділ Ченсері, Лондон, Великобританія від 
22 квітня 2013 року № НС11С04422 про надання дозволу на виконання рішення та судового наказу Вищого суду юстиції, підрозділ Ченсері, Лондон, Великобританія від 19 серпня 2013 року про стягнення з відповідачів судових витрат позивачів за подання позову та витрат за судовий розгляд справи має бути визнано, надано дозвіл на його примусове виконання в Україні в межах строку, встановленого  статтею 391 ЦПК України.
Суд першої інстанцій вказав, що відповідач в судове засідання не з?явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, заперечення проти клопотання на адресу Острозького районного суду Рівненської області не надходило.
Постановою Рівненського апеляційного суду від 27 лютого 2020 року ухвалу Острозького районного суду Рівненської області від 17 листопада 2015 року залишено без змін.
Залишаючи без змін ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що оскільки міжнародного договору, що передбачає порядок та умови визнання іноземних рішень, між Україною та Великобританією не існує, рішення Вищого суду юстиції, підрозділ Ченсері, Лондон, Великобританія, може бути визнано в Україні за принципом взаємності (ad hoc). Згідно із пунктом 2 статті 390 ЦПК України у разі якщо визнання та виконання рішення іноземного суду залежить від принципу взаємності, вважається що він існує, оскільки не доведено інше. Крім того, принцип взаємності застосовується також із тих підстав, що рішення українських судів визнаються та виконуються у Великобританії.
Постановою Верховного Суду від 11 серпня 2021 року касаційні скарги ОСОБА_3 та його представника - адвоката Януля В. С. задоволено частково. Постанову Рівненського апеляційного суду від 27 лютого 2020 року скасовано. Справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Підставою для скасування постанови апеляційного суду стало неналежне повідомлення ОСОБА_3 про час і місце судового розгляду в суді першої інстанції та неврахування таких доводів апеляційної скарги апеляційним судом.
За результатами нового апеляційного розгляду справи, постановою Волинського апеляційного суду від 23 вересня 2021 року апеляційні скарги ОСОБА_3 та його представника - адвоката Януля В. С. задоволено частково. Ухвалу Острозького районного суду Рівненської області                       від 17 грудня 2015 року скасовано, прийнято постанову про задоволення клопотання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .
Визнано в Україні рішення Вищого суду юстиції, підрозділ Ченсері, Лондон, Великобританія від 22 квітня 2013 року №НС11С04422 та надано дозвіл на виконання рішення та судового наказу Вищого суду юстиції, підрозділ Ченсері, Лондон, Великобританія від 19 серпня 2013 року на стягнення з відповідачів судових витрат на користь позивачів за подання позову та витрат за судовий розгляд справи. 
Стягнуто з боржника ОСОБА_3 на користь  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 судові витрати за подання позову та витрати за судовий розгляд справи                    у розмірі 110 087,53 фунтів стерлінгів, що відповідно до курсу Національного банку України станом на 23 вересня 2021 року складає 4 003 498,16 грн відповідно до судового наказу.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права щодо належного повідомлення             ОСОБА_3 про розгляд справи, що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового судового рішення.
Задовольняючи клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, суд апеляційної інстанції виходив з того, що міжнародного договору, що передбачає порядок та умови визнання іноземних рішень, між Україною та Великобританією не існує, а отже рішення Вищого суду юстиції, підрозділ Ченсері, Лондон, Великобританія, може бути визнано в Україні за принципом взаємності.
Підстав для відмови в наданні дозволу на примусове виконання рішення суду апеляційним судом не встановлено. 
Зі змісту рішення Вищого суду юстиції, підрозділ Ченсері, Лондон, Великобританія від 22 квітня 2013 року № НС11С04422, переклад якого здійснено на українську мову відповідно до вимог чинного законодавства України, вбачається, що боржник ОСОБА_3 брав участь та робив особисту доповідь у судовому процесі, за результатами якого було ухвалено рішення іноземного суду.
Як в суд першої інстанції, так і суду апеляційної інстанції боржником, його представником не надано доказів, що рішення іноземного суду вже виконувалось боржником. В матеріалах справи відсутній документ, який би підтверджував коли і в якій сумі були перераховані кошти боржником стягувачам на виконання рішення іноземного суду.  
Апеляційний суд дійшов висновку, що клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду відповідає вимогам цивільно-процесуального законодавства ірішення Вищого суду юстиції, підрозділ Ченсері, Лондон, Великобританія від 22 квітня 2013 року № НС11С04422 підлягає визнанню в Україні.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі  ОСОБА_3 в особі представника - адвоката Януля В. М. не погодився з висновками апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати прийняту цим судом постанову та відмовити у задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення та судового наказу Вищого суду юстиції, підрозділ Ченсері, Лондон, Великобританія від 19 серпня 2013 року.
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Підставою касаційного оскарження вказаного судового рішення заявник зазначає порушення судом норм процесуального права, яке суттєво вплинуло на права заявника, визначені законом. Також указує, що апеляційним судом належним чином не досліджено матеріали справи, не надано їм належної правової оцінки та встановлено обставини, що мають суттєве значення на підставі недопустимих доказів. 
Крім того, заявник указує, на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).
Апеляційним судом не враховано, що клопотання про визнання рішення іноземного суду подано особами, які не є стягувачами, хоча є позивачами у справі № НС11С04422, яка розглядалася у Вищому суді юстиції, підрозділ Ченсері, Лондон, Великобританія.
Згідно примітки в судовому наказі від 19 серпня 2013 року платежі мають здійснюватися на користь особи, яка вказана в графі «реквізити для здійснення оплати» з зазначенням номеру посилання такої особи та номеру судової справи. В графі «реквізити для здійснення оплати» такою особою зазначено:
Згідно примітки в судовому наказі від 19 серпня 2013 року платежі мають здійснюватися на користь особи, яка вказана в графі «реквізити для здійснення оплати» з зазначенням номеру посилання такої особи та номеру судової справи. В графі «реквізити для здійснення оплати» такою особою зазначено: «Zaiwalla & Co LLP Chancery House 53-64 Chancery Lane WC2A 1QS». Стягувачем є саме зазначена компанія. Ні ОСОБА_2 , ні ОСОБА_1 не зазначаються як стягувачі. Та обставина, що вони є позивачами в справі не дає підстав для автоматичного висновку, що вони набувають статусу стягувачів у виконавчому провадженні. Поняття позивача та стягувача не є тотожними поняттями.
Суд апеляційної інстанції проігнорував письмовий доказ - письмові Свідчення під присягою Зої Бурбези - адвоката юридичної компанії «Zaiwalla & Co LLP», наданих суду США 18 лютого 2019 року, який також стверджує наведені боржником доводи про те, що заявники не є стягувачами у виконавчому провадженні, а тому не вправі були подавати відповідну заяву до суду.
ОСОБА_1 не мав права на звернення до суду з відповідним клопотанням на підставі переуступки права вимоги. ОСОБА_1 уступив/передав своє право вимоги ОСОБА_2 25 листопада 2014 року. Уступивши своє право вимоги іншій особі він втратив право на звернення до суду із заявою примусове виконання щодо реалізації вже уступленого права. Вказана стороною боржника обставина є безумовною підставою для скасування оскаржуваного судового рішення та відмови ОСОБА_1 в заяві.
В порушення вимог пункту 4 частини третьої статті 394 ЦПК України (у редакції, яка діяла на момент розгляду справи), заявники свідомо приховали від суду ту обставину, що вказане судове рішення англійського суду раніше вже виконувалося.
Згідно вимог пункту 4 частини третьої статті 394 ЦПК України (у редакції, яка діяла на момент розгляду справи) до клопотання має приєднуватися документ, що визначає, в якій частині чи з якого часу рішення іноземного суду підлягає виконанню (якщо воно вже виконувалося раніше). На виконання вказаного рішення було сплачено грошові кошти в розмірі 20 000 фунтів стерлінгів, що підтверджується пунктом 11 письмових Свідчень під присягою Зої Бурбези - адвоката юридичної компанії «Zaiwalla & Co LLP», наданих суду США 18 лютого 2019 року та електронними листами ОСОБА_11 і її адвокатів «Walter Jennings and Son» від 2013 року.
Зміст оскаржуваної постанови апеляційного суду не відповідає змісту судового рішення та наказу Вищого суду юстиції, підрозділ Ченсері, Лондон, Великобританія, оскільки у ній неправильно зазначені стягувачі - фізичні особи - позивачі, тоді як стягувачем може бути компанія «Zaiwalla & Co LLP» у випадку подання нею клопотання.  
Оскаржуваною постановою апеляційного суду на користь кожного із стягувачів стягнуто по 110 087,53 фунтів стерлінгів. Внаслідок цього кожному із стягувачів можуть бути видані окремі виконавчі листи і загальний розмір стягнення з боржника збільшено вдвічі. 
Суд не надав належного значення тій обставині, що судове рішення                     від 22 квітня 2013 року стосується також юридичних осіб ТзОВ «АВТОСОЮЗ» і ТзОВ «СТОЇК-АВТО», які зареєстровані в Україні, а отже судове рішення               від 22 квітня 2013 року не може бути визнано в Україні, оскільки спір щодо цих юридичних осіб належить розглядати за законодавством України.
Крім того суд не врахував, що відповідно до законодавства Великобританії - Закон про обмеження 1980 року, розділ 24, термін дії для примусового виконання судових рішень: 1) Не підлягає примусовому виконанню будь-яке судове рішення після закінчення шести років з того дня, коли судове рішення набрало чинності. 2) Заборгованість за відсотками за будь-яким судовим боргом не підлягає стягненню після закінчення шести років з того дня, коли відсотки стали належними до сплати.
Рішення Вищого суду юстиції, підрозділ Ченсері, Лондон, Великобританія               від 22 квітня 2013 року № НС11С04422 не підлягає примусовому виконанню, оскільки пройшло більше 6 років з дня набрання ним чинності, а отже є підстави для відмови у задоволенні клопотання про визнання цього рішення та надання дозволу на його примусового виконання. 
Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
У поданому до Верховного Суду відзиві ОСОБА_2 в особі представника - адвоката Сугоняко Ю. П. заперечує проти доводів касаційної скарги              ОСОБА_3 та просить залишити її без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін.    
Відзиви на касаційні скарги інші учасники справи до Верховного Суду не подали. 
Фактичні обставини, встановлені судами
22 квітня 2013 року Вищим судом юстиції, підрозділ Ченсері, Лондон, Великобританія, в особі судді пана Воррена, прийнято рішення № НС11С04422 (далі - Рішення Суду) про зміну керівництва компанії Баркат Інвестментс Лімітед, його місця реєстрації та складу акціонерів, за позовом компанії Баркат Інвестментс Лімітед (Barcat Investments Ltd, номер компанії 4565678), ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до ОСОБА_11 , компанії Коддан Менеджера Сервіс Лтд (Coddan Managers Service Ltd), компанії Коддан Секретарі Сервіс Лтд (Coddan Secretary Service Ltd) та                ОСОБА_5 ( ОСОБА_5 ) і зустрічним позовом ОСОБА_11 , компанії Колодам Менеджерз Сервіс Лтд, компанії Коддан Секретарі Сервіс Лтд, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 до компанії Баркат Інвестментс Лімітед, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 ( ОСОБА_7 ) та компанії Фінапо Лтд (Finapo LTD).
Так, суд встановив, що саме ОСОБА_2 є власником часток у компанії Баркат Інвестментс Лімітед та компанії Кросскомбе Консалтінг Лімітед (Crosscombe Consulting Limited, номер компанії 05554646), а не ОСОБА_3 , який не має часток у даних компаніях і ніколи не мав.
У пункті 15 вказаного рішення, зокрема, встановлено, що відповідачі, а також п`ятий позивач по зустрічному позову ( ОСОБА_3 ) оплачують судові витрати позивачів за подання відповідної заяви та витрати позивачів за судовий розгляд даної справи.
Судовим наказом від 19 серпня 2013 року передбачено, що даний Судовий наказ поширюється на всіх відповідачів, стягувачі мають право стягнення з будь-якого відповідача незалежно від їх дольової участі зобов`язань судових витрат позивачів за подання позову та витрат за судовий розгляд справи.
Згідно судового наказу від 19 серпня 2013 року до сплати підлягає загальна сума у розмірі 110 087,53 фунтів стерлінгів.
Відповідно до третього абзацу мотивувальної частини Рішення Суду (сторінка 12. рядок 2 копії рішення Вищого суду юстиції, підрозділ Ченсері, Лондон, Великобританія від 22 квітня 2013 року № НС11С04422 з засвідченим відповідно до законодавства України перекладом на українську мову), видно, що боржник ОСОБА_3 брав участь у судовому процесі та робив особисту доповідь. 
Раніше дане рішення суду не виконувалось на території України.     
2.     Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження 
в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України. 
Відповідно до статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Касаційна скарга  ОСОБА_3  задоволенню не підлягає.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Предметом розгляду у справі, що переглядається, є визнання рішення Вищого суду юстиції, підрозділ Ченсері, Лондон, Великобританія від 22 квітня                2013 року № НС11С0442 та надання дозволу на виконання рішення і судового наказу Вищого суду юстиції, підрозділ Ченсері, Лондон, Великобританія               від 19 серпня 2013 року в частині стягнення судових витрат позивачів за подання позову та витрат за судовий розгляд справи.
Згідно пункту 10 частини першої статті 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» визнання рішення іноземного суду - поширення законної сили рішення іноземного суду на територію України в порядку, встановленому законом.
Відповідно до статті 81 Закону України «Про міжнародне приватне право» в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. 
Згідно зі статтею 82 Закону України «Про міжнародне приватне право» визнання та виконання рішень, визначених у статті 81 цього Закону, здійснюється у порядку, встановленому законом України.
Частиною першою статті 390 ЦПК України (у редакції чинній на час розгляду справи судом першої інстанції) передбачалось, що рішення іноземного суду (суду іноземної держави; інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних чи господарських справ; іноземних чи міжнародних арбітражів) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.
У разі якщо визнання та виконання рішення іноземного суду залежить від принципу взаємності, вважається, що він існує, оскільки не доведено інше (частина друга цієї ж статті).
Така ж норма міститься у частині першій статті 462 ЦПК України (у редакції, чинній на момент вирішення клопотання судом апеляційної інстанції), якою передбачено, що рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.
Рішення іноземного суду може бути пред`явлено до примусового виконання в Україні протягом трьох років з дня набрання ним законної сили, за винятком рішення про стягнення періодичних платежів, яке може бути пред`явлено до примусового виконання протягом усього строку проведення стягнення з погашенням заборгованості за останні три роки (стаття 463 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 464 ЦПК України питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника.
Якщо боржник не має місця проживання (перебування) або місцезнаходження на території України, або його місце проживання (перебування) чи місцезнаходження невідоме, питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцезнаходженням в Україні майна боржника (частина друга статті 464              ЦПК України).
Такі ж положення містились у статтях 391, 392 ЦПК України (у редакції чинній на час розгляду справи судом першої інстанції).
Між Україною та Сполученим КоролівствомВеликої Британії та Північної Ірландії міжнародні договори про правову допомогу і правові відносини у цивільних і сімейних справах не укладалися, а тому визнання та виконання рішення іноземного суду залежить від принципу взаємності.
Відповідно до частини другої статті 462 ЦПК України (частини другої статті 390 ЦПК України, у редакції чинній на час розгляду справи судом першої інстанції) у разі якщо визнання та виконання рішення іноземного суду залежить від принципу взаємності, вважається, що він існує, оскільки не доведено інше.
Вказана норма кореспондується зі статтею 11 Закону України «Про міжнародне приватне право».
Таким чином, принцип взаємності полягає в тому, що держава, що дотримується цього принципу, надає на своїй території аналогічні права і бере на себе аналогічні зобов`язання.
Підстави для відмови у задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного судустаном на момент вирішення справи судом першої інстанції визначались статтею 396 ЦПУ України (у відповідній редакції). 
Такі ж підстави для відмови в задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду передбачені і у статті 468 ЦПК України, у якій обумовлено, що у задоволенні клопотання може бути відмовлено: 1) якщо рішення іноземного суду за законодавством держави, на території якої воно постановлено, не набрало законної сили; 2) якщо сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином і вчасно повідомлено про розгляд справи; 3) якщо рішення ухвалене у справі, розгляд якої належить виключно до компетенції суду або іншого уповноваженого відповідно до закону органу України; 4) якщо раніше ухвалене рішення суду України у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що набрало законної сили, або якщо у провадженні суду України є справа у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, яка порушена до часу відкриття провадження у справі в іноземному суді; 5) якщо пропущено встановлений міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та цим Кодексом строк пред`явлення рішення іноземного суду до примусового виконання в Україні; 6) якщо предмет спору за законами України не підлягає судовому розгляду; 7) якщо виконання рішення загрожувало б інтересам України; 8) якщо раніше в Україні було визнано та надано дозвіл на виконання рішення суду іноземної держави у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах,                       що і рішення, що запитується до виконання; 9) в інших випадках, встановлених законами України.
Установивши, що стягувачами подано всі документи, які необхідні для визнання і виконання рішення іноземного суду, боржник  ОСОБА_3 брав участь та робив особисту доповідь у судовому процесі, за результатами якого було ухвалено рішення іноземного суду(рішення Вищого суду юстиції, підрозділ Ченсері, Лондон, Великобританія від 22 квітня 2013 року                       № НС11С04422), суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вказане рішення іноземного суду підлягає визнанню та виконанню на території України в силу принципу взаємності, та відсутні підстави для відмови в задоволенні клопотання, передбачені частиною другою статті 468 ЦПК України.
Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення клопотання та надання дозволу на виконання на території України судового рішення, виданого Вищимо судом юстиції, підрозділ Ченсері, Лондон, Великобританія від 22 квітня 2013 року              № НС11С04422, оскільки не встановлено підстав для відмови у його задоволенні.
Доводи касаційної скарги, що стягувачем може бути лише компанія «Zaiwalla & Co LLP Chancery House 53-64 Chancery Lane WC2A 1QS», є аналогічними аргументам апеляційної скарги, які суд апеляційної інстанції спростував посилаючись на зміст рішення Вищого суду юстиції, підрозділ Ченсері, Лондон, Великобританія від 22 квітня 2013 року №НС11С04422, у якому чітко зазначено, що позивачами по справі є, зокрема, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , і відповідно до пункту 15 рішення відповідачі, а також п`ятий позивач по зустрічному позову                                     (яким є ОСОБА_3 ), оплачують судові витрати позивачів за подання відповідної заяви; витрати позивачів за судовий розгляд даної справи.
Аналогічне стосується посилань у касаційній скарзі на те, що заявник ОСОБА_1 не мав права на звернення до суду з клопотанням на підставі переуступки права вимоги. Такі аргумент були предметом перевірки апеляційним судом, який, спростовуючи їх, виходив з того, що в рішенні іноземного суду ОСОБА_1 зазначений позивачем, а отже є стягувачем і подальші його дії з приводу переуступки права вимоги не підтвердженні рішенням Вищого суду юстиції, підрозділ Ченсері, Лондон, Великобританія.
Апеляційний суд дав належну оцінку тим обставинам, що боржник, його представник не надав доказів, що рішення іноземного суду вже виконувалось боржником. В матеріалах справи відсутній документ, який би підтверджував коли і в якій сумі були перераховані кошти боржником стягувачам на виконання рішення іноземного суду.
Також суд апеляційної інстанції врахував, що рішення іноземного суду в частині стягнення судових витрат позивачів за подання відповідної заяви та витрат позивачів за судовий розгляд даної справи, з клопотанням про надання дозволу на його примусове виконання звернулись стягувачі, не стосується юридичних осіб ТОВ «АВТОСОЮЗ» та ТОВ «СТОЇК-АВТО».
У справі, яка переглядається, колегія суддів, проаналізувавши зміст судових рішень з точки зору застосування норми права, яка стала підставою для розгляду позову та вирішення справи по суті, дійшла висновку, що апеляційним судом ухвалено судове рішення відповідно до встановлених ним обставин на підставі поданих сторонами доказів, які мають індивідуальний характер.
В силу вимог статті 400 ЦПК України, суд касаційної інстанції не може вдаватись до встановлення або до оцінки обставин, що не були встановлені в оскаржуваних рішеннях, не вирішує питання про достовірність або недостовірність доказів чи про перевагу одних доказів над іншими.
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
Керуючись статтями 400, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Постанову Волинського апеляційного суду від 23 вересня 2021 року залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту                         її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                    Д. Д. Луспеник
 
Судді:                                                                                               І. А. Воробйова 
 
                                                                                                            Б. І. Гулько
 
                                                                                                             Г. В. Коломієць
 
                                                                                                             Р. А. Лідовець