УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
10 лютого 2022 року
м. Київ
справа № 754/10510/18
провадження № 51-11ск22
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                         ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 12 вересня 2018 року та вирок Київського апеляційного суду від 18 листопада 2020 року, який постановлено в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018100030003990, за обвинуваченням 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кам`янець-Подільський Хмельницької області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше судимого вироком Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 15 червня 2006 року за ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України (далі – КК України) до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років, звільненого 03 липня 2015 року умовно-достроково на 8 місяців 24 дні, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.
Суть питання
За вироком Деснянського районного суду м. Києва від 12 вересня 2018 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки і покладено на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України. 
Київський апеляційний суд 18 листопада 2020 року скасував вирок місцевого суду в частині призначеного покарання ОСОБА_4 і постановив свій вирок, яким призначив йому покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років. У решті вирок місцевого суду залишив без змін. 
Не погоджуючись із вказаними рішеннями місцевого і апеляційного судів ОСОБА_4 ,поза межами строку на касаційне оскарження, звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, за наслідками розгляду якої касаційний суд ухвалою від 06 січня 2022 року повернув його касаційну скаргу, оскільки вона була подана поза межами строку на касаційне оскарження і не порушувалось питання про його поновлення.
Повторно ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій він просить скасувати вироки місцевого та апеляційного судів стосовно нього та постановити новий вирок із застосуванням положень ст. 75 КК України. При цьому засуджений долучив клопотання про поновлення йому строку на касаційне оскарження, обґрунтовуючи поважність його пропуску тим, що у нього наявні розумові відхилення (шизофренія). Таким чином вважає, що строк на касаційне оскарження ним був пропущений з поважних причин, які не залежали від нього, а тому просить поновити цей строк.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 426 КПК України касаційну скаргу на судові рішення може бути подано протягом трьох місяців із дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, – в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення. 
Правило дотримання тримісячного строку має на меті гарантувати правову визначеність і забезпечити, щоб кримінальні провадження розглядалися впродовж розумного часу, не змушуючи органи влади та інших зацікавлених осіб, зокрема потерпілих, перебувати у стані невизначеності. Воно надає особі, яка має право на касаційне оскарження, достатній строк для роздумів стосовно того, чи подавати касаційну скаргу, визначитися з своїми аргументи та їх обґрунтуванням.
При цьому, правило початку перебігу строку на касаційне оскарження, визначене ст. 426 КПК України, є загальним для всіх учасників кримінального провадження за винятком засудженого, який перебуває під вартою.
Порядок обчислення процесуальних строків визначено ст. 115 КПК України. За ч. 4 вказаної норми процесуального закону при обчисленні строків місяцями строк закінчується у відповідне число останнього місяця. Якщо закінчення строку, який обчислюється місяцями, припадає на той місяць, який не має відповідного числа, то строк закінчується в останній день цього місяця.
Оскаржуваний вирок апеляційного суду стосовно ОСОБА_4 був постановлений 18 листопада 2020 року і вручений йому (згідно з інформацією, наданою працівником Деснянського районного суду м. Києва) – 18 листопада 2020 року, а тому останнім днем подачі касаційної скарги до суду касаційної інстанції для засудженого ОСОБА_4 було 19 лютого 2021 року.
Вперше засуджений ОСОБА_4 звернувся з касаційною скаргою лише 28 грудня 2021 року, а повторно подав касаційну скаргу 03 лютого 2022 року (згідно його підпису на касаційній скарзі), тобто після закінчення визначеного ч. 2 ст. 426 КПК України строку на касаційне оскарження.
Частиною 1 ст. 117 КПК України встановлено, що пропущений із поважних причин строк має бути поновлено за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду. 
Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 27 березня 2019 року (справа № 127/17092/18), особа, яка бажає подати апеляційну скаргу, має діяти сумлінно для того, щоб ефективно реалізувати своє право. Хоча ст. 117 КПК України містить норму щодо поновлення пропущеного строку, але це можливо лише в разі наявності поважних причин пропуску такого строку. Тому при вирішенні питання про поновлення пропущеного строку, у тому числі й строку на апеляційне оскарження, до уваги мають братися: тривалість самого процесуального строку; час, який минув з дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали особі реалізувати своє право (повноваження) в межах визначеного процесуального строку; поведінку особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) у межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску) та інші доречні обставини.
При цьому Верховний Суд вважає, що передбачений КПК України строк на касаційне оскарження, а саме 3 місяці, є досить тривалим та достатнім для того, щоб навіть за наявності певних труднощів у особи вона могла вчасно подати касаційну скаргу (у разі її сумлінного ставлення до користування своїми процесуальними правами).
Доводи засудженого, що він є інвалідом ІІІ групи (шизофренія) Верховний Суд вважає недостатньо обґрунтованими, оскільки він, вказуючи про наявність своєї хвороби, не підтвердив цю інформацію належними доказами. 
З огляду на викладене Верховний Суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 не навів переконливих доводів щодо наявності поважних причин пропуску ним строку на касаційне оскарження, а тому заявлене клопотання не підлягає задоволенню. 
Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК України касаційна скарга повертається, якщо її подано після закінчення строку касаційного оскарження, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд касаційної інстанції за заявою такої особи не знайшов підстав для його поновлення. 
Враховуючи викладене, Верховний Суд, керуючись п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК України, вважає за необхідне повернути касаційну скаргу, оскільки ОСОБА_4 подав її після закінчення строку касаційного оскарження, а з його клопотання не вбачається підстав для його поновлення. 
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_4 про поновлення йому строку на касаційне оскарження вироків Деснянського районного суду м. Києва від 12 вересня 2018 року та Київського апеляційного суду від 18 листопада 2020 року.
Повернути касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 з усіма доданими до неї матеріалами.
Ухвала касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                              ОСОБА_2                                    ОСОБА_3