УХВАЛА

09 лютого 2022 року 
м. Київ
справа № 580/2235/21
адміністративне провадження № К/990/4080/22 

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Єресько Л.О., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 листопада 2021 року у справі №       580/2235/21 за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1 , до Управління державної міграційної служби України в Черкаській області в особі Уманського районного відділу, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Служби у справах дітей Уманської міської ради, про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, 

УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач), звернулися до суду з адміністративним позовом до Управління державної міграційної служби України в Черкаській області в особі Уманського районного відділу (далі - УДМС України в Черкаській області, відповідач), за участю третьої особи , яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Служби у справах дітей Уманської міської ради, в якому просила:
- визнати протиправними дії УДМС України в Черкаській області в особі територіального підрозділу Уманського районного відділу щодо відмови в оформленні та видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон (проїзного документа дитини) відповідно до постанови Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ «Про затвердження Положення про паспорт громадянина України», постанови Верховної Ради України №719-V від 23.02.2007 «Про затвердження Положення про паспорт громадянина України для виїзду за кордон» ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- зобов`язати УДМС України в Черкаській області в особі територіального підрозділу Уманського районного відділу оформити та видати паспорт громадянина України для виїзду за кордон (проїзний документ дитини) відповідно до постанови Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ «Про затвердження Положення про паспорт громадянина України», постанови Верховної Ради України №719-V від 23.02.2007 «Про затвердження Положення про паспорт громадянина України для виїзду за кордон» ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 07 липня 2021 року адміністративний позов задоволено частково:
- визнано протиправними дії УДМС України в Черкаській області щодо розгляду заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 від 13.03.2021 (вх №128/1/7113-21);
- визнано протиправними дії Уманського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області щодо розгляду заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 від 13.03.2021 (вх №128/1/7113-21);
- зобов`язано УДМС України в Черкаській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 від 13.03.2021 (вх №128/1/7113-21) з урахуванням висновків суду;
- у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 листопада 2021 року рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 07 липня 2021 року скасовано та прийнято постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою. 
За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Перевіривши матеріали касаційної скарги, суд дійшов висновку про необхідність її повернення з таких підстав.
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», яким внесено зміни до розділу 3 Глави 2 «Касаційне провадження», зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.
Згідно частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Відповідно до частини четвертої       статті 328 КАС України, підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до пункту 4 частини другої       статті 330 КАС України, у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених)       статтею 328 цього Кодексу       підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої       статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої       статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
Системний аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій       статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.
У касаційній скарзі скаржник вказує, що подає касаційну скаргу на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 КАС України та зазначає про необхідність відступлення від правових висновків Верховного Суду викладених у постанові від 26 червня 2021 року №0240/3048/18-а.
Так, відступленням від висновку слід розуміти або повну відмову Верховного Суду від свого попереднього висновку на користь іншого або ж конкретизацію попереднього висновку із застосуванням відповідних способів тлумачення юридичних норм (п. 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі №823/2042/16, провадження №11-377апп18).
Тобто у касаційній скарзі скаржник має зазначити, що існуючий висновок Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах потребує видозміни, від нього слід відмовитися або ж уточнити, модифікувати певним чином з урахуванням конкретних обставин його справи. Сама ж по собі вмотивованість такого клопотання скаржника оцінюється судом касаційної інстанції при застосуванні наведеного процесуального фільтру під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження у справі.
Разом з тим доводи касаційної скарги в цій частині фактично зводяться до незгоди з ухваленим рішенням, переоцінки встановлених судом обставин та досліджених ним доказів, що виходить за межі касаційного перегляду, які визначені статтею 341 КАС України.
В обґрунтування наявності підстав визначених пунктом 2 частини четвертої статі 328 КАС України скаржник указує, що у постанові від 21 червня 2021 року у справі № 0240/3048/18-а Верховний Суд вважав за можливе застосувати при вирішенні спору частину першу статті 13, частину четверту статті 22 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус", зазначивши у своїх висновках, що документ для виїзду за кордон, яким є, у тому числі паспорт громадянина України для виїзду за кордон, містить безконтактний електронний носій, який виготовляється у формі книжечки із застосуванням засобів Реєстру.  
Разом з тим, оскільки у справі № 0240/3048/18-а судом касаційної інстанції не надано оцінки можливості застосування пункту 5 Положення про паспорт громадянина України для виїзду для кордон, затвердженого постановою Верховної Ради України № 719-VI від 23 лютого 2007 року, як на підставу для оформлення та видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон без застосування засобів Єдиного державного демографічного реєстру, без присвоєння УНЗР та без надання персональної інформації до нього як підставу для захисту прав і свобод людини і громадянина, на думку скаржника, є підстави для відступленні від висновків вказаних у постанові Верховного Суду від 21 червня 2021 року у справі №0240/3048/18-а.
Водночас необхідно звернути увагу, що за відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування пункту 5 Положення про паспорт громадянина України для виїзду для кордон, затвердженого постановою Верховної Ради України № 719-VI від 23 лютого 2007 року у справі № 0240/3048/18-а, відсутні підстави для відступу від висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 21 червня 2021 року, оскільки вказана норма права судами попередніх інстанцій у цій справі не застосувалася та відповідно оцінка правильності застосування судами цієї норми при вирішенні спірних правовідносин судом касаційної інстанції не надавалася, а висновок щодо її застосування викладався.
Суд указує, що причинами для відступу можуть бути вади попереднього рішення чи групи рішень (їх неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість, помилковість); зміни суспільного контексту.
Причинами для відступу від висловленого раніше висновку можуть бути вади попереднього рішення чи групи рішень (їх неефективність, неясність, помилковість, незбалансованість, неузгодженість); зміни суспільного контексту, через які застосований у цих рішеннях підхід повинен очевидно застаріти внаслідок розвитку суспільних вілносин в певній сфері або їх правового регулювання.
З метою забезпечення єдності та сталості судової практики для відступу від висловлених раніше правових позицій Суд повинен мати ґрунтовні підстави: його попередні рішення мають бути помилковими, неефективними чи застосований у цих рішеннях підхід повинен очевидно застаріти внаслідок розвитку в певній сфері суспільних відносин або їх правового регулювання.
За таких підстав, Суд дійшов висновку, що позивач не обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.
Виходячи з визначених процесуальним законом меж, предметом касаційного перегляду можуть бути виключно питання права, а не факту.
Посилання на приписи статті 242 КАС України не підміняє визначення таких підстав касаційного оскарження.
Отже посилання скаржника не узгоджуються з наведеною скаржником підставою касаційного оскарження судових рішень - пункт 2 частини четвертої статті 328 КАС України.
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, натомість, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).
Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.
Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.
За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню особі, що її подала.
Повернення Верховним Судом касаційної скарги та надання заявнику права в межах розумних строків та при дотриманні всіх інших вимог процесуального закону на повторне звернення до Верховного Суду з такою скаргою, не є обмеженням доступу до суду (зокрема, що гарантовано пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України), та забезпечує практичну можливість реалізації права особи на суд у формі касаційного оскарження судового рішення учасником справи.
На підставі викладеного, керуючись статтями 248, 332 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 листопада 2021 року у справі №       580/2235/21 за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1 , до Управління державної міграційної служби України в Черкаській області в особі Уманського районного відділу, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Служби у справах дітей Уманської міської ради, про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії - повернути особі, яка її подала.
Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи.
Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.
Роз`яснити заявникові, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя	Л.О. Єресько