У х в а л а 
      
20 січня 2022 року
м. Київ
 
справа № 303/2976/19
 
провадження № 61-17229ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Сакари Н. Ю., 
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Закарпатського апеляційного суду від 14 квітня 2021 року у справі за  позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом та виселення,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним вище позовом.
 
Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 серпня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено. Усунуто ОСОБА_1 перешкоди у користуванні приватною власністю, шляхом визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 та виселено ОСОБА_2 із цієї квартири. Вирішено питання розподілу судових витрат.
 
Постановою Закарпатського апеляційного суду від 14 квітня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 серпня 2019 року скасовано й ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.
 
У жовтні 2021 року, тобто з пропуском строку на касаційне оскарження, ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, що надійшла 23 жовтня 2021 року, в якій заявник просить оскаржуване судове рішення скасувати й залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга містила клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження з посиланням на те, що повний текст судового рішення апеляційної інстанції скаржником отримано 17 вересня 2021 року, надавши, при цьому, копію супровідного листа апеляційного суду від 22 квітня 2021  року щодо поштового відправлення на адресу заявника копії оскаржуваного судового рішення та не надавши інших належних доказів щодо не направлення заявнику копії оскаржуваного судового рішення, помилково вважаючи наведені обставини належним доказом на підтвердження поважності пропуску строку. 
 
Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від  10  листопада 2021 року касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишено без руху для усунення недоліків. Зазначено строк виконання ухвали та попереджено про наслідки її невиконання.
 
У грудні 2021 року заявник направив до суду клопотання про продовження процесуального строку, мотивуючи тим, що для обґрунтування підстав пропуску строку на касаційне оскарження необхідний додатковий час для підготування відповідних доказів. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 14 грудня 2021 року продовжено строк для усунення недоліків касаційної скарги  ОСОБА_1 . Зазначено строк виконання цієї ухвали, попереджено про наслідки невиконання вимог цієї ухвали в установлений судом строк.
 
На усунення недоліків, що зазначені в ухвалі Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 листопада 2021 року заявник направив до суду запитувані матеріали.
 
Частинами першою та другою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
 
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
 
Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження судового рішення заявником пропущено з поважних причин, вважаємо за можливе його поновити.
 
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
 
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України. 
 
Відповідно до підпунктів 1, 2 пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті  389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
 
Згідно із частиною восьмою статті 394 ЦПК України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу.
 
Підставою касаційного оскарження указаних судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та  порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15, постанові Верховного Суду від 20 вересня 2021 року у справі № 200/17337/17, від 25 квітня 2018 року у справі № 295/5011/15 тощо, що відповідає вимогам пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Також заявник вказує на порушення судами норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, оскільки суд не дослідив зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 подана з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України, зокрема, касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України. 
 
З урахуванням наведеного касаційне провадження у цій справі необхідно відкрити.
 
Керуючись статтями 389, 390, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Клопотання  ОСОБА_1  про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення задовольнити.
 
Поновити  ОСОБА_1  строк на касаційне оскарження постанови Закарпатського апеляційного суду від 14 квітня 2021 року. 
 
Відкрити касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом та виселення за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на постанову Закарпатського апеляційного суду від 14 квітня 2021 року. 
 
Витребувати з Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області вищезазначену цивільну справу № 303/2976/19.
 
Надіслати іншим учасникам справи копію касаційної скарги разом з доданими до неї документами, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою та змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк один місяць. 
 
До відзиву необхідно додати докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.
 
Судді:                                                                                                            О. М. Осіян

                                                                                                            О. В. Білоконь

                                                                                                                       Н. Ю. Сакара