Ухвала
Іменем України 
14 лютого 2022 року
м. Київ
справа № 235/6875/16-к
провадження № 51-6040ск18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого            ОСОБА_1 ,
суддів:                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 ,
встановив:
Вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 25 квітня 2018 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання 
у виді позбавлення волі на строк 14 років.
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 11 жовтня 2018 року вказаний вирок залишено без змін.
Красноармійський міськрайонний суду Донецької області ухвалою від 21 квітня 2021 року залишив без задоволення заяву ОСОБА_4 про перегляд 
за нововиявленими обставинами вироку цього ж суду від 25 квітня 2018 року.
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 22 листопада 2021 року зазначену ухвалу місцевого суду від 21 квітня 2021 року залишено без змін.
У касаційній скарзі засуджений порушує питання про перегляд усіх постановлених щодо нього судових рішень у касаційному порядку, в тому числі і вищезазначених.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК України, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог пунктів 3, 4, 5 ч. 2 та ч. 5 зазначеної статті.
Згідно зі ст. 427 вказаного Кодексу в касаційній скарзі, серед іншого, зазначаються судове рішення, що оскаржується, обґрунтування заявлених скаржником вимог 
із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень, та вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції. Крім того, до касаційної скарги додаються копії судових рішень, 
які оскаржуються.
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що  не  були встановлені 
в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Тобто суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. 
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування чи зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність 
(ст. 413 КПК України); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України). 
Тому скаржник, заперечуючи законність постановлених у кримінальному провадженні судових рішень, має конкретно вказати, в чому саме полягають допущені, на його думку, істотні порушення норм права, які відповідно до ст. 438 КПК України 
є підставами для скасування чи зміни судових рішень, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог. 
Однак, всупереч вищевказаному засуджений у вступній частині касаційної скарги 
не зазначає, які конкретно судові рішення він оскаржує.
Як убачається зі змісту касаційної скарги, засуджений наводить мотиви своєї незгоди 
з постановленими щодо нього вироком від 25 квітня 2018 року та ухвалою апеляційного суду від 11 жовтня 2018 року. 
При цьому слід зазначити, що засуджений вже подавав касаційну скаргу на вказані судові рішення, однак, як убачається з матеріалів провадження за скаргою, ухвалами суду касаційної інстанції 16 вересня 2019 року та 06 квітня 2020 року засудженому було відмовлено в поновленні строку на їх касаційне оскарження, а касаційну скаргу повернуто.
Також засуджений у касаційній скарзі наводить мотиви своєї незгоди з рішеннями, постановленими за результатами розгляду його заяви про перегляд ухваленого вироку щодо нього за нововиявленими обставинами. 
Вказане перешкоджає суду касаційної інстанції визначитись з предметом перевірки у касаційному порядку. 
У разі, якщо засуджений бажає оскаржити різні судові рішення, постановлені 
в різному порядку, він вправі подати касаційну скаргу на кожне із них 
окремо із наведенням відповідного обґрунтування щодо їх незаконності чи
необґрунтованості. 
Крім того, засуджений у касаційній скарзі, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, як на підставу для скасування оскаржених судових рішень, доводів на обґрунтування зазначеної позиції 
з урахуванням положень ст. 412 вказаного закону не наводить.
Також, як убачається зі змісту скарги, засуджений, надаючи свою 
оцінку доказам, заперечує правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження та по суті посилається на неповноту судового розгляду, що в силу статей 433, 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Окрім зазначеного, вимоги ОСОБА_4 до касаційного суду про одночасне скасування усіх судових рішень, постановлених щодо нього в різному порядку, починаючи з ухвал слідчого судді, які при цьому взагалі оскарженню 
в касаційному порядку не підлягають, а також про перерахунок на підставі ч. 5 
ст. 72 КПК України строку відбування покарання є суперечливими та 
не узгоджуються з положеннями ст. 436 КПК України, якою визначено повноваження суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги.
Крім того, в порушення вимог ч. 5 ст. 427 КПК України до касаційної скарги 
не додано копій оскаржуваних судових рішень.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 429 КПК України у разі подання касаційної скарги 
без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, вона залишається 
без руху. 
Враховуючи наведене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Верховний Суд 
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 залишити без руху 
і надати йому для усунення вказаних недоліків п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання вимог суду касаційну скаргу йому буде повернуто.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                          ОСОБА_5                                      ОСОБА_3