УХВАЛА
Іменем України
10 січня 2022 року
м. Київ 
справа № 199/5636/21
провадження № 51-5713ск21
Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючої                      ОСОБА_1 ,
суддів                                ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
вивчивши касаційну скаргу  ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на ухвалу Амур–Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 серпня 
2021 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 22 вересня 2021 року,
 
встановила:
Ухвалою слідчого судді Амур–Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 серпня 2021 року у задоволенні скарги  ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на бездіяльність уповноважених осіб ВП №1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області щодо невнесення відомостей про кримінальне порушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань  відмовлено.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 22 вересня 2021 року поновлено скаржникам строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Амур–Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 серпня 
2021 року, апеляційну скаргу  ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на вказану ухвалу місцевого суду залишено без задоволення.
Не погоджуючись із постановленими рішеннями, у своїй касаційній скарзі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 просять скасувати постановлені ухвали суду першої та апеляційної інстанцій, поновити строк на оскарження вказаних вище ухвал та направити матеріали справи в прокуратуру для належного виконання процесуального законодавства.
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, колегія суддів прийшла до висновку про необхідність відмовити у відкритті касаційного провадження з наступних підстав. 
У рішенні Європейського суду з прав людини від 8 січня 2008 року щодо прийнятності заяви № 32671/02 у справі «Скорик проти України» зазначено, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо стосовно умов прийнятності скарги. Однак ці обмеження не повинні впливати на користування правом у такий спосіб і до такої міри, що саму його суть буде порушено. Вони повинні відповідати законній меті і тут має бути розумний ступінь пропорційності між засобами, що застосовуються, та метою, якої намагаються досягнути.
За таких обставин наявність визначених у законі вимог щодо звернення до суду вищої інстанції в разі незгоди із судовим рішенням не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддя, а отже, не означає обмеження у праві на справедливий судовий розгляд.
Згідно з ч. 2 ст. 19, п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках – на касаційне оскарження судового рішення.
Зазначені норми гарантують право на касаційне оскарження судового рішення тільки у випадках, прямо визначених законом.
Згідно ст. 310 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК України) оскарження ухвал слідчого судді здійснюється в апеляційному порядку.
Відповідно до ч. 4 ст. 424 КПК України ухвала слідчого судді після її перегляду в апеляційному порядку, а також ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги на таку ухвалу оскарженню в касаційному порядку не підлягають.
Як убачається зі змісту касаційної скарги та долучених до неї копій судових рішень, скаржники звернулися до касаційного суду з касаційною скаргою на ухвалу слідчого судді, яка вже була розглянута судом апеляційної інстанції по суті, тобто на судове рішення, яке відповідно до ч. 4 ст. 424 КПК не підлягає оскарженню в касаційному порядку, тому Верховний Суд дійшов висновку про те, що на підставі ч. 4 ст. 424 КПК України та відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 428 цього Кодексу скаржникам слід відмовити у відкритті касаційного провадження.
Крім того, колегія суддів зазначає, що оскільки оскаржуване судове рішення не є предметом касаційного оскарження, то у касаційного суду відсутні підстави для розгляду клопотання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про поновлення строку на касаційне оскарження.

 
Ураховуючи викладене та керуючись п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів

постановила:
 
Відмовити у відкритті касаційної скарги  ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на ухвалу Амур–Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 серпня 2021 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 22 вересня 2021 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

 
 
ОСОБА_1                          ОСОБА_2                     ОСОБА_3