Справа № 415/3268/21 
Провадження № 22-ц/810/954/21 

ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2022 року             Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого                           Назарової М.В.,
суддів:                                     Кострицького В.В., Луганської В.М.,
за участю секретаря                Сінько А.І.,
учасники справи: позивач -  ОСОБА_1 , відповідач – ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку в порядку спрощеного провадження
апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_3 
на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 30 серпня 2021 року, ухваленого Лисичанським міським судом Луганської області у складі: судді Луньової Д.Ю. в приміщенні того ж суду, 
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,
                                          
                                 в с т а н о в и в:

14 травня 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивував тим, що рішенням від 05 лютого 2021 року з позивача стягнуто аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_2 на час навчання в розмірі ј частки з усіх видів доходу (заробітку) позивача, щомісячно, починаючи з 30 жовтня 2020 року до завершення навчання, тобто до 30 червня 2021 року, але не більш ніж до досягнення ОСОБА_2 23 років.
При прийнятті відповідного рішення суду не були відомі обставини, що з 2007 року позивач ОСОБА_2 перебував у цивільних відносинах з ОСОБА_4 , в них народились діти ОСОБА_5 , та ОСОБА_6 , відносно яких рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 29 січня 2021 року позбавлено батьківських прав ОСОБА_4 , які проходять навчання в обласній санаторній школі та якими на вихідні дні та в період канікул опікується позивач, забезпечує дітей та придбає для них речі.
Позивач зазначає, що на час розгляду цивільної справи про стягнення аліментів його не викликали в судове засідання, про наявність у позивача дітей суду було невідомо. 
Посилаючись на вказані обставини та як на правову підставу свої вимог на положення ст. 182, 192 СК України, позивач просив суд змінити розмір аліментів, які стягуються за рішенням Лисичанського міського суду № 415/6676/20 від 05 лютого 2021 року, та зменшити їх розмір з ј частки до 1/6 частки з усіх видів його доходів (заробітку) щомісячно, до завершення навчання ОСОБА_2 , тобто до 30 червня 2021 року, але не більше ніж до досягнення ОСОБА_2 23 років.
Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 30 серпня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів відмовлено.       
В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_3 просить скасувати рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 30 серпня 2021 рокуі ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача.
Доводами апеляційної скарги є посилання на допущені під час відкриття провадження по справі та призначення справи до судового розгляду порушення ЦПК України, оскільки копія ухвали суду про відкриття провадження не була надіслана сторонам, а відповідачу разом з ухвалою не вручена копія позовної заяви з додатками, чим сторони позбавлено права звернутися з клопотанням про розгляд справи в порядку загального провадження та з клопотанням про витребування доказів; в матеріалах справи відсутні підтвердження про виклик сторін; судом порушено визначений статтею 275 ЦПК України строк розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, суд мав завершити розгляд позовної заяви не пізніше шістдесяти днів з дня відкриття провадження, тобто до 21 липня 2021 року, а рішення проголошено на сорок днів пізніше - 30 серпня 2021 року; після закінчення відповідачем навчання в Лисичанському державному гірничо-індустріальному коледжу» останній працевлаштувався і подальше навчання не продовжує, і оскільки суд не повно з`ясував обставини справи, що мають значення по справі, вказане є підставою для скасування рішення.
Протоком автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.11.2021 року головуючим у справі визначено суддю Назарову М.В., склад колегії – Кострицький В.В., Луганська В.М.
Апеляційне провадження по справі було відкрито 29 листопада 2021 року. Ухвалою суду від 13 грудня 2021 року справу призначено до апеляційного розгляду на 18 січня 2022 року о 12-30 год.
В судовому засіданні представник позивача – скаржника ОСОБА_1 ОСОБА_3 підтримав доводи апеляційної скарги.
Сторони, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, не з`явилися, що відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню.
За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної інстанції.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено та ніким не оспорюється, що рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 05 лютого 2021 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 задоволений, з позивача на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 30 жовтня 2020 року до завершення навчання, тобто до 30 червня 2021 року, але не більше ніж до досягнення ОСОБА_2 23 років (а.с. 17-18).
Спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу зменшення стягнутих з позивача як батька на користь відповідача як повнолітнього сина аліментів на період навчання останнього, але не довше ніж до досягнення ним віку 23 років.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, виходив з того, що аліменти за рішенням суду стягнуто з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в розмірі ј частини з усіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з 30 жовтня 2020 року до завершення навчання, тобто до 30 червня 2021 року, але не більше ніж до досягнення ОСОБА_2 23 років. Враховуючи, що виконання рішення про стягнення аліментів припиняється після закінчення передбаченого рішенням строку їх стягнення, то з позивача стягнення аліментів у розмірі ј частини заробітку за рішенням суду від 05 лютого 2021 року припинилось 30 червня 2021 року.
Переглядаючи рішення за доводами апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.
Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Отже, враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним; у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів; значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Про це ж йдеться і у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13, у якій зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.
ВС зазначив, що статтею 192 СК України передбачено можливість зміни рішення встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Аналіз цієї норми права дає можливість зробити висновок, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.
Отже, предметом доказування по справі є саме зміна матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та інші випадки, передбачені цим Кодексом.
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, розглядаючи справу № 554/3355/20, в якій досліджував питання зменшення розміру аліментів, погодився з висновком суду апеляційної інстанції про те, що визначений судом розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні сина та матір, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини від шлюбу з відповідачем - дочки, та суперечитиме її інтересам, а наявність сина та матері, на користь яких за рішеннями судів стягуються аліменти на їх утримання, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів.
По теперішній справі позивач, звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, посилався як на підставу свого позову на те, що він має двох неповнолітніх дітей, мати яких позбавлено батьківських прав і яким він надає матеріальну допомогу, про що суду під час ухвалення рішення про стягнення аліментів на користь повнолітнього сина не було відомо внаслідок неповідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи.
Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Докази надаються сторонами разом із першою заявою по суті справи.
Надані позивачем разом із позовною заявою довідка про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; копії свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 7), серії НОМЕР_2 (а.с. 8) та серії НОМЕР_3 (а.с. 9), згідно яких ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 29 січня 2021 року, яким позбавлено батьківських прав ОСОБА_4 у відношенні своїх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , стягнуто з неї аліменти у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку на дітей, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття дітей (а.с. 12-14); довідка № 106 від 11 травня 2021 року, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 навчаються у Новоайдарській обласній санаторній школі з 01 вересня 2020 року, мешкають разом з батьком, протягом 2020-2021 навчального року ОСОБА_1 систематично відвідував дітей у навчальному закладі, забирав на вихідні та канікули додому, забезпечував необхідним навчальним приладдям та відповідними сезону речами, не є тими доказами, які свідчать про зміну майнового або сімейного стану платника аліментів, які унеможливлюють сплату ним аліментів у визначеному судом розмірі.
Аналіз змісту позовної заяви та доводів апеляційної скарги свідчить про те, що позивач не згодний саме з визначеним заочним рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 05 лютого 2021 року розміром аліментів, якому не було відомо про наявність у нього дітей, оскільки відповідача не викликали до суду.
Вказані доводи є підставою для оскарження вказаного рішення суду, а не підставою для зміни визначеного рішенням суду розміру аліментів.
Наведене свідчить про недоведеність ОСОБА_1 своїх позовних вимог з огляду на відсутність підстав для зменшення розміру аліментів.
Суд помилково зробив висновок про те, що стягнення аліментів з позивача припинилося з 30 червня 2021 року після закінчення навчання відповідачем, оскільки згідно ч. 1 ст. 199 СК України обов`язок батьків по утриманню своїх повнолітніх дочки, сина, що продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, існує до досягнення повнолітніми дочкою, сином віку 23-х років, на весь період навчання і не пов`язаний із навчанням в певному учбовому закладі, а є чинним за умови продовження навчання і в інших учбових закладах і потреби у зв`язку із чим матеріальної допомоги батька, матері.
Оскільки віку 23-х років ОСОБА_2 досягне лише 25 травня 2025 року, то висновок суду про припинення стягнення аліментів у зв`язку із закінченням навчання у певному учбовому закладі як підстава для відмови у задоволенні позову не ґрунтується на вимогах закону.
Довід апеляційної скарги про допущені під час відкриття провадження по справі та призначення справи до судового розгляду порушення ЦПК України не призвело до неправильного вирішення справи, будь-яких клопотань про витребування доказів позовна заява як перша заява по суті справи не містила, а посилання на невручення відповідачу копії позовної заяви разом із додатками не заслуговує на увагу, оскільки позивач не є особою, уповноваженою представляти інтереси відповідача.
Матеріали справи містять відомості про повідомлення представника позивача про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчить розписка ОСОБА_3 від 12.07.2021 року (а.с. 27), і що у відповідності до вимог частини п`ятої статті 130 ЦПК України слід вважати належним повідомленням учасника справи.
Суд хоча і прийняв правильне по суті рішення про відмову у задоволенні позову, проте неправильно застосував норми матеріального права, зробивши помилкові висновки щодо відсутності підстав для задоволення позову з огляду на закінчення навчання відповідачем у певному навчальному закладі 30 червня 2021 року, що відповідно до вимог п. 4 ч. 1, ч. 4 ст. 376 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду та викладення мотивувальної частини рішення в редакції цієї постанови.
Тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_3 слід задовольнити частково, а рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 30 серпня 2021 року змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.
В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд 

                       п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_3 задовольнити частково.
Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 30 серпня 2021 року змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. 
Дата складення повного тексту постанови – 18 січня 2022 року.

Головуючий

Судді: