ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2340/22 Справа № 183/5447/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Майна  Г. Є. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова  М. Ю.	

Категорія 27

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2022 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді – Петешенкової М.Ю.,
суддів – Городничої В.С., Лаченкової О.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м. Дніпрі цивільну справу
за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Акцент-Банк» 
на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 серпня 2021 року та додаткове рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 серпня 2021 року 
у цивільній справі за позовом акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2020 року АТ «Акцент-Банк» звернулося до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 14 червня 2018 року ОСОБА_1 приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою укладання кредитного договору №SAMABWFC00001601216 та отримання кредитної картки. На підставі анкети-заяви відповідачу видано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картрку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,40% щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом.
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з Умовами та правилами і Тарифами, які викладені на банківському сайті www.a-bank.com.ua, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.
ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 10 вересня 2020 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 30 337,68 грн., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 12 095,30 грн., заборгованість за процентами у розмірі 18 242,38 грн., яку АТ «Акцент-Банк» просило стягнути з відповідача на свою користь.
Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 серпня 2021 року у задоволенні позову АТ «Акцент-Банк» відмовлено.
Додатковим рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 серпня 2021 року стягнуто з АТ «Акцент-Банк» на користь ОСОБА_1 відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 13 200, 00 грн.
Рішення мотивовано тим, що позивачем не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх у розумінні ст.ст. 77-80 ЦПК України доказів виникнення зобов`язань у відповідача за вищезазначеним договором та наявності у останнього заборгованості.
Додатковим рішенням вирішено питання про відшкодування ОСОБА_1 понесених ним витрат на правову допомогу у розмірі 13 200 грн.
Не погодившись з рішенням суду та додатковим рішенням суду, АТ «Акцент-Банк» звернулося з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права просило рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції залишив поза увагою те, що відповідач ознайомлений з умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку, тому вказані обставини свідчать про його згоду з усіма умовами цього договору. Вважає, що втрата паспорту громадянина України не свідчить про те, що кредитний договір укладено не з відповідачем. Єдиним доказом у справі може бути експертиза або почеркознавча (договору) або інша (підробка паспорту, звірка фотографій). Крім того, відповідачем було надано недостатньо доказів, які підтверджують понесення витрат на правову допомогу. 
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення та додаткове рішення суду без змін. 
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для залишення без задоволення апеляційної скарги, а рішення суду без змін, та задоволення апеляційної скарги та скасування додаткового рішення суду, з наступних підстав.
Судом встановлено, що на підтвердження позовних вимог АТ «Акцент-Банк» надано копію анкети-заяви від 14 червня 2018 року, відповідно до якої, особа, що назвалася ОСОБА_1 погодився, що заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами користування кредитною карткою “Універсальна GOLD” складають між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с.5-6).
Анкета-заява містить текст про ознайомлення споживача з Умовами та Правилами надання банківських послуг, але не конкретизовано яка саме редакція Умов та Правил надання банківських послуг погоджена споживачем.
Долучений до позовної заяви витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», розміщені на сайті https://a-bank.com.ua/terms, якими передбачено порядок надання та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплату нарахованих за період користування кредитом процентів, комісії за користування кредитом та інших витрат, визначено права та обов`язки сторін договору надання банківських послуг, - відповідачем не підписані (а.с.6-10).
Долучені до матеріалів справи Тарифи користування кредитною карткою “Універсальна GOLD” також не містить підпису відповідача (а.с.11).
Згідно з приведеним банком розрахунком заборгованість за вказаним кредитним договором станом на 10 вересня 2020 року становить 30337,68 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 12095,30 грн., заборгованості за процентами у розмірі 18242,38 грн.
Станом на момент укладення спірного кредитного договору, паспорт відповідача серії НОМЕР_1 , виданий МВМ Дзержинського РВ ХМУ УМВС України у Харківській області 11 червня 1996 року, був ним втрачений. У зв`язку з цим, 24 січня 24 січня 2018 року відповідач звернувся до Перещепинського ВП Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області з заявою про втрату паспорта, про що йому був виданий талон-корінець № 19 (а.с.40). Відповідно до довідки від 17 серпня 2018 року № 502/2531, виданої Перещепинським ВП Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області, ОСОБА_1 дійсно звертався до Перещепинського ВП Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області 24 січня 2018 року за фактом втрати паспорта громадянина України на його ім`я 23 січня 2018 року за власною необережністю, вказана подія зареєстрована до ЖЄО Перещепинського ВП за № 236 від 24 січня 2018 року (а.с.41). Згідно витягу з газети «Голос України» №16 (6771) від 25 січня 2018 року розміщено оголошення щодо втрати паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий МВМ Дзержинського РВ ХМУ УМВС України у Харківській області 11 червня 1996 року на ім`я ОСОБА_1 та що такий паспорт слід вважати недійсним (а.с.42). 05 лютого 2018 року ОСОБА_1 отримав новий паспорт за № НОМЕР_2 (а.с.78). У зв`язку з отриманням повістки про виклик до суду, роз`яснення щодо повістки про виклик до суду, претензії-вимоги від АТ «Акцент-Банк» (а.с.43, 44, 45), а також здійснення дзвінків невідомих осіб, які представлялися від імені позивача на номер телефону відповідача, останній 20 вересня 2020 року звернувся листом до АТ «Акцент-Банк» з повідомленням про те, що ним чи за його дорученням будь-яких правочинів, пов`язаних з отриманням кредитів, позик, надання гарантій чи поруки з будь-якою фінансової компанією чи банком не вчинялось та серед іншого просив надати копію кредитного договору і доданих позичальником ідентифікуючих його особу документів, з метою звернення до правоохоронних органів для порушення відповідного кримінального провадження та виявлення осіб, причетних до неправомірного оформлення кредитних правочинів та видачі коштів, що призвело до порушення майнових прав заінтересованих осіб (а.с.46). Вказаний лист отриманий представником позивача 30 вересня 2020 року, що підтверджується відміткою на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с.49).
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що відсутні підстави для стягнення цієї заборгованості, оскільки  ОСОБА_1  паспортом громадянина України серії  НОМЕР_1 , виданим МВМ Дзержинського РВ ХМУ УМВС України у Харківській області 11 червня 1996 року на ім`я  ОСОБА_1 , і пред`явленим для укладання спірного кредитного договору, 14 червня 2018 року не користувався і не міг пред`явити банку. Кредитний договір з особою, яка надала паспорт на ім`я  ОСОБА_1  було укладено на основі втраченого відповідачем паспорта. Позивачем не доведено факт порушення відповідачем умов кредитного договору, оскільки відсутнє підтвердження його укладення саме з відповідачем. 
Положеннями ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
У розумінні положень ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно положень ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до п. 1 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-XII, паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України. Паспорт дійсний для укладання цивільно-правових угод, здійснення банківських операцій, оформлення доручень іншим особам для представництва перед третьою особою лише на території України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України. Керуючись п. 19 Положення, про втрату паспорта громадянин зобов`язаний терміново повідомити центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, який видає тимчасове посвідчення, що підтверджує його особу. Форма тимчасового посвідчення та порядок його видачі встановлюються Міністерством внутрішніх справ України.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків.
За умовами ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, а відповідно до ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).
Згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Проаналізувавши наявні у матеріалах справи докази у сукупності із вище переліченими нормами законодавства, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, оскільки позивачем не представлено письмових доказів на підтвердження факту укладення саме з відповідачем 14 червня 2018 року кредитного договору у належній формі та не доведено його умови, а тому, відсутні підстави вважати встановленими обставини щодо досягнення сторонами домовленості про істотні умови. Разом з цим, не представлено суду доказів, що відповідають положенням ст.ст. 77, 80 ЦПК України, на підтвердження факту наявності заборгованості за кредитним договором у визначеному розмірі, яка рахується саме за ОСОБА_1 .
За положеннями ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Доводи апеляційної скарги стосовно того, відповідач ознайомлений з умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.
Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.
Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Щодо законності додаткового рішення, суд приходить до наступних висновків.
08 липня 2021 року адвокат Сівацький А. М. подав до суду клопотання про стягнення з позивача на користь відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 13 200,00 грн.
Вирішуючи питання про стягнення на користь відповідача витрат на правничу допомогу адвоката, суд першої інстанції посилався на розумність та обґрунтованість визначеного судом розміру та наявності правових підстав для стягнення таких витрат,
Однак, такі висновки суду не знаходять підтвердження у матеріалах справи.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 зазначеного Закону).
Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (ст. 15 ЦПК України).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (ст. 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (ст. 141 ЦПК України).
Згідно зі ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно з ч.3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч.3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу суду надано: клопотання про стягнення з позивача витрат на правову допомогу, в якому приведено розрахунок суми судових витрат, копії товарних чеків (квитанції про оплату правової допомоги). В матеріалах справи також міститься копія договору про надання правової допомоги №09/НПД/42/2020 від 08 грудня 2020 року. 
Вирішуючи питання про розподіл витрат, понесених відповідачем на професійну правничу допомогу, колегія суддів дійшла висновку, що наявні в матеріалах справи вищезазначені документи, не є безумовною підставою для відшкодування в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
З опису наданих послуг вбачається, що вказані послуги надавалися відповідачеві адвокатом та полягають у тому, що адвокат здійснив: зустріч, провів консультацію клієнта узгодження правової позиції, збір доказів, досудове врегулювання спору (складання документів відповіді на претензії), вивчив та здійснив правовий аналіз судової практики, зробив підготовку процесуальних документів, ознайомився з матеріалами справи, брав участь у 3-х судових засіданнях, поніс поштові та кур`єрські витрати.
З урахуванням складності справи, обсягу виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності подання відзиву на позовну заяву та значимості таких дій у справі, виходячи з її конкретних обставин, колегія суддів вважає, що зазначені представником відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 13 200 грн. є завищеними, та належним чином не обґрунтованими, що суперечить принципу розподілу судових витрат.
Враховуючи вищевикладене, з урахуванням виконаної адвокатом роботи, принципу співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, колегія суддів вважає за необхідне зменшити їх розмір та стягнути з позивача на користь відповідача 5 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Акцент-Банк» – задовольнити частково.
Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 серпня 2021 року - залишити без змін.
Додаткове рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 серпня 2021 року – змінити.
Зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає стягненню з акціонерного товариства «Акцент-Банк» на користь ОСОБА_1 з 13 200 грн. до 5 000 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:                                                                М.Ю. Петешенкова

Судді:                                                                        В.С. Городнича

О.В. Лаченкова