ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1109/22 Справа № 196/1080/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Руснак А.І. Суддя у 2-й інстанції - Деркач  Н. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       09 лютого 2022 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
       
       головуючого судді Деркач Н.М.,
       суддів: Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.,
       за участю секретаря Усик А.Д.,

       розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Трофименка Володимира Володимировича на ухвалу Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2021 року про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - 

В С Т А Н О В И В:

       В провадженні Царичанського районного суду Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. 
       Позивачем разом із позовною заявою до суду подано заяву про забезпечення позову, у якій останній посилався на те, що 03 травня 2020 року ОСОБА_2 надав в борг ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 12 000 доларів США з виплатою процентів у розмірі 5% в місяць від вказаної суми щомісячно до 30 числа кожного місяця про, що був складений відповідний договір займу. Зазначені грошові кошти ОСОБА_1 брав у ОСОБА_2 з умовою повернення до 01 червня 2020 року. В зазначений строк, а саме до 01 червня 2020 року ОСОБА_1 не повернув ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 12 000 доларів США та процентів в розмірі 5% в місяць від вказаної суми.
       Враховуючи те, що він звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, а тому є всі підстави вважати, що у випадку невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони вчиняти ОСОБА_1 та іншим особам будь-які дії щодо відчуження єдиної належної боржнику квартири АДРЕСА_1 , унеможливить фактичне виконання рішення суду, у зв`язку з тим, що поведінка відповідача, який ухиляється від виконання взятих на себе зобов`язань, свідчить про те, що останній може ухилятись і від інших зобов`язань, а саме від виконання рішення суду; сума, яка пред`явлена до стягнення є значною, що об`єктивно може зумовити відчуження майна, що належить відповідачу або вчинення будь-яких інших дій; спосіб забезпечення є співмірним позовним вимогам.
       Ухвалою Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2021 року заяву позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову, задоволено. 
       Забезпечено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, шляхом заборони ОСОБА_1 та будь-яким фізичним та юридичним особам вчиняти будь-які дії щодо відчуження квартири АДРЕСА_1 , що на праві власності належить ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ). 
       Не погодившись з ухвалою суду, представник ОСОБА_1 адвокат Трофименко В.В. звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу, оскільки судом першої інстанції на порушення вимог ч. 2 ст. 149 ЦПК України, необґрунтовано застосовано заходи забезпечення позову.
       Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступні обставини.
       Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості вимог заявника про забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, ураховуючи характер та обсяг позовних вимог. 
       Однак, колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступних підстав.
       Згідно зі ст. 149 ЦПК України, суд за заявою сторони має право вжити заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно утруднити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
       Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення.
       Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття таких заходів може істотно утруднити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
       З аналізу статей 150-153 ЦПК України можна дійти висновку, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.
       Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд вважав, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна 0283971241 від 10 листопада 2021 року - належить ОСОБА_1 на праві приватної власності квартири АДРЕСА_1 .
       Між тим, з матеріалів справи вбачається, що станом на 10.11.2021 року вказана квартира не належала відповідачеві, зокрема за інформаційною довідкою за № 283971241 від 10.11.2021 року, на яку посилався суд першої інстанції, не міститься даних, що відповідач є власником вищезгаданої квартири станом на 10.11.2021 року. Натомість дана ж довідка підтверджує, що на Відповідача не зареєстровано право власності на нерухоме майно. У довідці зазначено, що за параметрами запиту щодо ОСОБА_1 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості відсутні(а.с. 4).
       Натомість, відповідач 06.12.2021 року отримав інформаційну довідку № 288630683 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, згідно з даних якої вбачається, що з 27.10.2021 року власником вищевказаної квартири є ОСОБА_3 , яка не є учасником справи. Тобто, на момент подання позивачем заяви про забезпечення позову вищевказана квартира відповідачеві не належала.
       Відповідно до роз`яснень п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку з застосуванням відповідних заходів.
       Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
       Оскільки право власності є непорушним, заборонити особі вільно розпоряджатися належною їй квартирою, суд не мав правових підстав.
       Заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співмірними заявленим вимогам, а також мають бути безпосередньо пов`язанні з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.
       Відповідно до положень ст. ст. 76, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
       Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
       Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, зокрема, й власниці квартири – ОСОБА_3 .
       Апеляційний суд приходить до висновку, що необхідність застосування заходів забезпечення позову позивачем належним чином не вмотивовано і може призвести до безпідставного обмеження права власності інших осіб.
       Відповідно до приписів п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
       За таких обставин, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову з вищенаведених підстав.
       Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, - 

П О С Т А Н О В И В:

       Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Трофименка Володимира Володимировича - задовольнити.
       Ухвалу Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2021 року - скасувати. 
       У задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості — відмовити. 
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

       Судді:                                                                Н.М. Деркач
                                                                                                                                                                               Е.Л. Демченко
                                                                                                                                                                               Т.Р. Куценко