ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2022 року	Львів	Справа № 380/3828/21 пров. № А/857/20160/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:                                        Затолочного В.С.,
суддів:                                                            Большакової О.О., Качмара В.Я.,
з участю секретаря судового засідання          Єршової Ю.С.,
позивача                                                   ОСОБА_1 ,
представника позивача                              Дзидза А.В.,
представника відповідача                              Кавалець Л.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в місті Львові апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2021 року у справі № 380/3828/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Львівській області про визнання дії та бездіяльності протиправними (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Мричко Н.І. в м. Львові Львівської області 13.09.2021 16:29 год., повний текст судового рішення 20.09.2021), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Львівській області (далі також – ТУ ДСА у Львівській області, Територіальне управління, відповідач), в якому просить:
- визнати протиправними дії ТУ ДСА у Львівські області щодо невиплати помічнику судді Яворівського районного суду Львівської області ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у розмірі середньомісячної заробітної плати працівника патронатної служби, що полягають у поверненні листом Територіального управління від 31.12.2020 № 02-2308/20 наказу Яворівського районного суду Львівської області від 09.11.2020 № 101/К без виконання;
- зобов`язати ТУ ДСА у Львівській області нарахувати та виплатити помічнику судді Яворівського районного суду Львівської області ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі середньомісячної заробітної плати працівника патронатної служби за 2020 рік.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду  від 13 вересня 2021 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Територіального управління щодо невиплати помічнику судді Яворівського районного суду Львівської області ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у розмірі середньомісячної заробітної плати працівника патронатної служби, що полягають у поверненні листом Територіального управління Державної судової адміністрації України в Львівські області від 31.12.2020 № 02-2308/20 наказу Яворівського районного суду Львівської області від 09.11.2020 № 101/К без виконання.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив відповідач, який покликаючись на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить рішення Львівського окружного адміністративного суду  від 13 вересня 2021 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань може надаватися працівникам патронатної служби, але не є гарантованою виплатою. Така виплата залежить від наявності коштів. Відповідний фінансовий ресурс для виплати матеріальної допомоги позивачу був відсутній.
Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу.
В судовому засіданні представник апелянта наполягала на задоволенні апеляційної скарги, позивач та його представник, які приймали участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, проти задоволення апеляційної скарги заперечували.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши та обговоривши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач з 10.08.2018 працює на посаді помічника судді Яворівського районного суду Львівської області.
06.11.2020 позивач подав в. о. керівника апарату Яворівського районного суду Львівської області заяву, в якій просив виплатити йому матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі середньомісячної заробітної плати.
09.11.2020 в. о. керівника апарату Яворівського районного суду Львівської області видав наказ «Про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань працівникам патронатної служби Яворівського районного суду Львівської області» №101/К, яким надано працівникам патронатної служби Яворівського районного суду Львівської області, у тому числі позивачу, одноразову матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі середньомісячної заробітної плати. Вказаний наказ скерований для виконання до відповідача у справі.
Листом від 31.12.2020 № 02-2308/20 відповідач повернув на адресу Яворівського районного суду Львівської області наказ «Про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань працівникам патронатної служби Яворівського районного суду Львівської області» від 09.11.2020 №101/К, у зв`язку з існуванням дефіциту бюджетних коштів на оплату праці працівників апарату судів у межах наявних видатків в частині оплати праці, передбачених для місцевих загальних судів м. Львова та Львівської області на 2020 рік.
29.01.2021 голова Яворівського районного суду Львівської області прийняла наказ «Про скасування наказу Яворівського районного суду Львівської області № 101/К від 9 листопада 2020 року» № 5/К.
Вважаючи дії відповідача щодо невиплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у розмірі середньомісячної заробітної плати працівника патронатної служби, що полягають у поверненні листом ТУ ДСА у Львівській області від 31.12.2020 № 02-2308/20 наказу Яворівського районного суду Львівської області від 09.11.2020 № 101/К без виконання протиправними, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції покликається на те, що дії відповідача щодо невиплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у розмірі середньомісячної заробітної плати працівника патронатної служби, що полягають у поверненні листом від 31.12.2020 № 02-2308/20 наказу Яворівського районного суду Львівської області від 09.11.2020 № 101/К без виконання вчинені без дотримання критеріїв правомірності дій суб`єктів владних повноважень, викладеним у частині другій статті 2 КАС України, тобто є протиправними, з урахуванням наявності економії коштів оплати праці за грудень 2020 року у розмірі 130000,00 грн.
Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією  та законами України.
Відповідно до частини першої статті 157 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі – Закон № 1402-VIII) кожний суддя має помічника (помічників), статус і умови діяльності якого (яких)  визначаються цим Законом та Положенням про помічника суддів, затвердженим Радою суддів України.
Згідно пункту 15 Положення про помічника судді, затвердженого рішенням Ради суддів України від 18.05.2018 року № 21, оплата праці помічника судді встановлюється відповідно до Законів України «Про судоустрій і статус суддів», «Про оплату праці» і нормативно-правових Кабінету Міністрів України, що регулюють умови оплати праці працівників патронатних служб, у тому числі в системі правосуддя.
Керівник апарату має право, зокрема, за поданням безпосереднього керівника, у межах затвердженого фонду оплати праці відповідного суду помічнику судді надавати, зокрема, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати помічника судді.
Відповідно до підпункту 3 пункту 3 Умов оплати праці працівників патронатних служб у державних органах, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24.12.2019 року № 1112, керівником Апарату Верховної Ради України, Керівником Офісу Президента України, Державним секретарем Кабінету Міністрів України, державним секретарем міністерства, керівником державного органу або заступником керівника, на якого покладено функції керівника апарату, за пропозицією посадової особи, при якій утворено патронатну службу, або голови депутатської фракції (депутатської групи) у Верховній Раді України у межах затвердженого фонду оплати праці відповідного державного органу надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати працівника патронатної служби.
Виходячи з аналізу вказаних вище норм законодавства, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань може надаватися працівникам патронатної служби, але при цьому не є гарантованою виплатою, оскільки керівник апарату має право, а не обов`язок надавати таку допомогу помічнику судді.
Крім того, така матеріальна допомога надається виключно у межах затвердженого фонду оплати праці, тобто її виплата залежить від наявності коштів.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що помічник судді має право на соціальний і правовий захист, що включає матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань. Матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань може надаватися помічнику судді керівником апарату суду за поданням безпосереднього керівника.
Суд першої інстанції зазначив, що територіальний орган ДСА України не вирішує питання надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.
Однак, попри такі висновки суду, Територіальне управління є розпорядником бюджетних коштів щодо фінансового забезпечення діяльності місцевих загальних судів Львівської області і саме територіальними управлінням нараховується та виплачується заробітна плата працівникам судів та суддівська винагорода суддям, грошова допомога та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань та інші виплати відповідно до затвердженого фонду оплати праці.
У статті 149 Закону № 1402-VIII зазначається, що суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому  Бюджетним кодексом України.
У пунктах 2 та 8 частини першої статті 7 Бюджетного кодексу України (далі – БК України) визначено принцип збалансованості Державного бюджету України, відповідно до якого повноваження на здійснення витрат бюджету мають відповідати обсягу надходжень бюджету на відповідний бюджетний період та принцип цільового використання бюджетних коштів, за яким бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями та бюджетними  асигнуваннями.
Відповідно до частини першої статті 48 БК України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов`язань минулих років; довгострокових зобов`язань за енергосервісом, узятих на облік органами Казначейства України.
Відповідно до частини четвертої цієї ж статті зобов`язання, взяті учасником бюджетного процесу без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), не вважаються бюджетними зобов`язаннями (крім витрат, що здійснюються відповідно до  частини шостої  цієї статті) і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів. Взяття таких зобов`язань є порушенням бюджетного законодавства. Витрати бюджету на покриття таких зобов`язань не здійснюються.
Згідно частин першої та дванадцятої статті 23 БК України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Усі бюджетні призначення втрачають чинність після закінчення бюджетного періоду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Отже Територіальне управління, як розпорядник бюджетних коштів Державного бюджету України, не може порушувати норми законів України, якими встановлюється Державний бюджет України на відповідний рік, у зв`язку з чим здійснює управління бюджетними асигнуваннями та реалізує будь-які бюджетні зобов`язання та платежі, в тому числі виплату матеріальних допомог для вирішення соціально-побутових питань, зха наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет.
Як вірно зазначає апелянт, така необхідна умова для виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань позивачу, як наявність відповідного фінансового ресурсу, була відсутня.
Матеріалами справи підтверджено, що станом на дату видачі наказу Яворівського районного суду Львівської області від 09.11.2020 року № 101/К економії фонду оплати праці для Яворівського районного суду Львівської області не було. Відтак, видання керівником апарату зазначеного вище наказу було безпідставним.
Оскільки фінансування видатків на оплату праці працівників апаратів судів та суддівську винагороду здійснюється помісячно, інформація про економію фонду оплати праці доводиться Терттриіальним управлінням голові та керівнику апарату відповідного суду в тому місяці, в якому економія оплати є можливою.
Тобто прийняття головою чи керівником апарату суду будь-яких рішень про додаткові виплати працівникам апарату та суддям залежить від існування економії фонду оплати праці, наявність якої доводиться відповідному суду Територіальним управлінням як розпорядником бюджетних коштів.
Суд першої інстанції зазначив, що повернення Територіальним управлінням без виконання наказу Яворівського районного суду Львівської області від 09.11.2020 року № 101/К, у зв`язку з існуванням дефіциту бюджетних коштів на оплату праці працівникаів апарату суів, не співвідноситься з тим фактом, що листом від 24.12.2020 року № 02-14-227/20 Яворівський районний суд Львівської області було проінформовано про наявність 130000 грн. економії фонду оплати праці за грудень 2020 року.
Однак, як встановлено апеляційним судом з матеріалів справи, станом на дату видачі наказу Яворівського районного суду Львівської області від 09.11.2020 року № 101/К економії фонду оплати праці для Яворівського районного суду Львівської області не було і підстав для виконання цього наказу, відповідно, також не було.
Крім того, у листі від 24.12.2020 року № 02-14-227/20 Територіальне управління зазначало про можливість надання працівникам апарату суду щомісячної премії відповідно до особистого внеску в загальний результат роботи за грудень 2020 року для патронатної служби, працівників, які виконують функцію з обслуговування, та робітників суду, та надбавки за інтенсивність за грудень 2020 року для державних службовців, що відповідає критеріям справедливості, доцільності та рівноправності працівників суду.
При цьому, як вірно зазначає апелянт, керівництво Яворівського районного суду Львівської області, як і будь-якого іншого суду, самостійно визначає розмір таких премій та доплат, кому з працівників суду їх виплачувати, а також вправі змінити вид виплати, в тому числі і на матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань для конкретних працівників суду.
Жодним нормативно-правовим актом не передбачено обов`язку Територіального управління щодо безапеляційного виконання будь-яких наказів голів та керівників апаратів місцевих загальних судів.
Питання здійснення необов`язкових (додаткових) виплат працівникам судів не може прийматись керівництвом відповідного суду без інформації про виділений згідно з кошторисом і щомісячними розписами видатків та профінансований фонд оплати праці для працівників цього суду.
Специфіка структурної організації судової системи виключає одноосібне розпорядження місцевими загальними судами виділеними їм бюджетними коштами, у зв`язку з наявністю розпорядника таких коштів в особі територіальних управлінь Державної судової адміністрації України, які в силу своїх повноважень зобов`язані доводити до відома судів інформацію про фінансування та погоджувати здійснення тих чи інших виплат.
Тобто, як вірно зазначає апелянт, визначена відповідно до частини першої статті 147 Закону № 1402-VIII система забезпечення функціонування судової влади – судів, органів суддівського самоврядування, інших державних органів та установ системи правосуддя – покликана тісно взаємодіяти та співпрацювати для належного її функціонування.
Державна судова адміністрація України є державним органом ту системі правосуддя, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади у межах повноважень, установлених законом, як самостійно, так і через територіальні управління.
Територіальні управління Державної судової адміністрації України, як розпорядники бюджетних коштів для місцевих загальних судів, і місцеві загальні суди відповідної області також становлять єдину систему забезпечення функціонування судової влади на місцевому рівні і прийняття будь-яких рішень чи то судом, чи то територіальним управлінням має бути обґрунтованим, підставним та відповідати вимогам законодавства та здійсненим в умовах тісної взаємодії.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що підстави для часткового задоволення позову відсутні.
Відповідно до пункту 2 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Частиною першою та другою статті 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Оскільки, як встановлено апеляційним судом, суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, дійшов висновків, які не відповідають обставинам справи, а також допустився неправильного застосування норм матеріального права, дане рішення підлягає скасуванню із ухваленням нового про повну відмову в позові.
Керуючись статтями 241, 242, 308, 310, 315, 317, 321, 325, 370 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України у Львівській області задовольнити повністю.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду  від 13 вересня 2021 року  у справі № 380/3828/21 скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Львівській області відмовити повністю.
          Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених частиною 4 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	В. С. Затолочний 	
судді	 	О. О. Большакова 	
 	 	В. Я. Качмар  	
Повне судове рішення складено 28.01.2022