ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"20" грудня 2021 р.           Справа№ 910/10142/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Шапрана  В.В.
суддів:            Андрієнка  В.В. 
          Буравльова  С.І. 
 
секретар                          Місюк О.П.
за участю
представників:                позивача - Литвина П.В.;                                       
                                        відповідача -  Шевчука А.В.

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.10.2021 (повний текст складено 07.10.2021)

у справі №910/10142/21 (суддя - Андреїшина І.О.)
за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго"
про стягнення заборгованості.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - позивач, АТ "НАК "Нафтогаз України") звернулося з позовом до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (далі - відповідач, КП "Київтеплоенерго") про стягнення заборгованості за договором постачання природного газу №1005/1920-ТЕ-41 від 26.09.2019 у загальному розмірі 26343333,96 грн.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.06.2021 відкрито провадження у справі №910/10142/21 та вирішено здійснювати її розгляд в порядку загального позовного провадження.
13.09.2021 до суду відповідачем подано клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.10.2021 у справі №910/10142/21 закрито провадження у справі №910/10142/21 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку за відсутністю предмету спору.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою, АТ "НАК "Нафтогаз України" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, згідно якої просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу №910/10142/21 для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що під час розгляду справи судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. 
Так, апелянт зазначає, що чинне законодавство визначає можливість списання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ лише внаслідок наявності безумовних і безспірних підстав. За твердженнями скаржника списання заборгованості, згідно з ч. 3 ст. 7 Закону  України №1730 в редакції №1639, є частиною процедури врегулювання заборгованості відповідно до ст. 1 Закону.  Учасником процедури врегулювання заборгованості може бути лише підприємство, яке включено до реєстру (ст. 3 Закону), однак в матеріалах справи відсутні докази включення відповідача до реєстру підприємств які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості. 
Крім того, за переконаннями позивача, суд при постановленні оскаржуваної ухвали безпідставно посилався на практику Верховного Суду щодо застосування ч. 3 ст. 7 Закону України №1730, оскільки предметом розгляду в даній справі є порядок застосування норм ст. 7 Закону  України №1730 в редакції №1639.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 01.11.2021 апеляційну скаргу у справі №910/10142/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Буравльов С.І.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.11.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ "НАК "Нафтогаз України" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.10.2021 у справі №910/10142/21, справу призначено до розгляду на 20.12.2021.
17.12.2021 до суду апеляційної інстанції від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, згідно якого останній просить суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги. 
Заперечуючи проти доводів апелянта, відповідач зазначає, що посилання позивача на ст. 3 Закону України №1730 в редакції №1639 є недоцільним, оскільки сума основного боргу КП "Київтеплоенерго" погашена до набрання чинності Закону України №1639, тому списання заборгованості, що є предметом спору у даній справі, не потребує включення відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.
В судовому засіданні 20.12.2021 представник скаржника вимоги апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги, з підстав наведених у відзиві на апеляційну скаргу, просив суд оскаржувану ухвалу залишити без змін.
Відповідно до ст.  269, ч. 1 ст.  270 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України)  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.
Згідно ч. 1  ст. 271 ГПК України  апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги в межах викладених скаржником доводів та вимог, виходячи з наступного.
Як убачається з матеріалів справи, 18.06.2021 АТ "НАК "Нафтогаз України" звернулося з позовом до КП "Київтеплоенерго" про стягнення заборгованості за договором постачання природного газу №1005/1920-ТЕ-41 від 26.09.2019 у загальному розмірі 26343333,96 грн, з яких: 21151155,80  грн  пені, 4334921,55 грн трьох відсотків річних та 857256,61 грн інфляційних втрат. Тобто, предметом розгляду даного спору є вимога позивача про стягнення з відповідача пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат за прострочення відповідачем виконання свого зобов`язання за договором за період жовтень 2019 року - вересень 2020 року. Сума основного боргу за вказані періоди погашена відповідачем у 2020 році, що слідує з позовної заяви та не заперечується сторонами.
03.09.2021 відповідач звернувся до суду з клопотанням про закриття провадження у справі №910/10142/21.
В обґрунтування поданого клопотання відповідач відмітив, що 29.08.2021 набрав чинності Закон України №1639-IX "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", яким внесено зміни до Закону України від 03.11.2016 N1730-VIII "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" відповідно до якого врегульовано питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення (ст. 7 Закону). Посилаючись на положення Закону N1730-VIII та вказуючи, що сума основного боргу за періоди на які позивачем нарахована пеня, три відсотки річних та інфляційні втрати, погашена відповідачем до 01.06.2021, а відповідно, нараховані АТ "НАК "Нафтогаз України" неустойка, інфляційні втрати, проценти річних підлягають списанню відповідно до Закону України №17300, відповідач просив закрити провадження у даній справі у зв`язку з відсутністю предмета спору.
Господарський суд міста Києва встановивши, що станом на 01.06.2021 відповідачем погашено заборгованість за отриманий природний газ, на яку позивачем було нараховано пеню, три проценти річних та інфляційні втрати, дійшов висновку, що в силу положень Закону України №17300 нараховані АТ "НАК "Нафтогаз України" неустойка, інфляційні втрати та три проценти річних підлягають списанню, а провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 131 ГПК України.
Північний апеляційний господарський суд дослідивши всі матеріали справи в їх сукупності, погоджується з наведеним висновком місцевого господарського суду та відмічає наступне.
29.08.2021 набрав чинності Закон України від 14.07.2021 N1639-IX "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу" (далі - Закон №1639-ІХ). Законом, між іншим, внесено зміни до Закону України від 03.11. 2016 N1730-VIII "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (далі - Закон №1730-VIII).
Відповідно до приписів  Закону N1730-VIII (тут і надалі в редакції від 29.08.2021),  заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього  Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед постачальником природного газу, операторами газорозподільних систем, оператором газотранспортної системи та особою, що виконувала функції оператора газотранспортної системи до 31 грудня 2019 року включно, за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії (у тому числі за договорами купівлі-продажу природного газу для власних потреб, що був використаний виключно для виробництва теплової та електричної енергії), надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води (у тому числі у разі заміни сторони у зобов`язанні та/або у разі правонаступництва), а також послуги з його розподілу і транспортування.
За приписами ст. 2 Закону №1730-VIII визначено, що дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ та послуги з його розподілу і транспортування, за теплову енергію, а також підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію.
Згідно ст. 2 Закону №1639-ІХ дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості за придбаний у НАК "Нафтогаз України" природний газ, послуги з його розподілу і транспортування та виключно на суб`єктів ринку природного газу, що включені до Реєстру.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону №1730-VIII для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.
Отже, на відміну від приписів ст. 2 Закону №1639-ІХ, законодавець не обмежив дії Закону N1730-VIII на суб`єктів, в залежності від включення їх до реєстру.
За приписами ч. 1  ст. 5 Закону N1730-VIII реструктуризації підлягають кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний станом на 1 червня 2021 року для виробництва теплової та електричної енергії (у тому числі за договорами купівлі-продажу природного газу для власних потреб, що був використаний виключно для виробництва теплової та електричної енергії), надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, а також заборгованість за послуги з розподілу і транспортування природного газу та кредиторська заборгованість теплопостачальних організацій перед теплогенеруючими організаціями за теплову енергію, отриману для її подальшого постачання споживачам та/або надання відповідних комунальних послуг споживачам, які утворилися станом на 1 червня 2021 року (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на таку заборгованість).
Згідно ч. 1 ст. 7 Закону №1730-VIII на реструктуризовану заборгованість за спожитий природний газ, а також послуги з його розподілу та транспортування, а також за теплову енергію станом на 1 червня 2021 року неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються.
Нараховані на заборгованість за спожитий природний газ, послуги з його розподілу та транспортування, а також за теплову енергію, отриману для її подальшого постачання споживачам та/або надання відповідних комунальних послуг, утворену станом на 1 червня 2021 року, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не можуть бути предметом подальшого продажу та врегульовуються у такий спосіб:
підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом, якщо погашення основної частини боргу здійснено до 1 червня 2021 року або до моменту укладення договорів про реструктуризацію відповідно до статті 5 цього Закону, у тому числі шляхом проведення взаєморозрахунків відповідно до статті 4 цього Закону;
підлягають списанню, за умови повного виконання теплогенеруючими та теплопостачальними організаціями умов укладеного договору про реструктуризацію заборгованості.
Як було зазначено вище, основна заборгованість відповідача за спожитий природний газ за період жовтень 2019 - вересень 2020, на яку позивачем були нараховані пеня, три відсотки річних та інфляційні витрати, була сплачена відповідачем у 2020 році, тобто до подання позову та набрання чинності Законом №1730-VIII.
Таким чином, суд зауважує, сторони не заперечують, що в межах розгляду справи №910/10142/21  погашення основної частини боргу відбулося до 1 червня 2021 року. А отже, на правовідносини сторін у даному випадку розповсюджується ч. 2 ст. 7 Закону №1730-VIII.
Так, згідно положень ч. 2 ст. 7 Закону №1730-VIII неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних, нараховані на заборгованість підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті для виробництва послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення електричну енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, погашення якої здійснено до 1 червня 2021 року або до моменту укладення договорів про реструктуризацію відповідно до статті 6 цього Закону, у тому числі шляхом проведення взаєморозрахунків відповідно до  статті 4  цього Закону, підлягають списанню.
Відтак, запроваджений Законом механізм списання неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, виключає правомірність стягнення з відповідача нарахованих позивачем сум.
Позивач заперечуючи проти задоволення клопотання відповідача про закриття провадження у справі, у зв`язку з відсутністю предмета спору, посилається на те, що спірні боргові зобов`язання (3% річних, пені та інфляційні витрати) не обліковані в реєстрі підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, що виключає можливість застосування дії ст. 7 Закону №1730-VIII.
Проаналізувавши зміст зазначеного Закону, суд зауважує наступне. 
Зі змісту ч. 1 ст. 1 Закону №1730-VIII слідує, що до заборгованості яка підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону віднесена заборгованість за спожиті енергоносії та заборгованість з різниці в тарифах. Під процедурою врегулювання заборгованості законодавець визначив заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, послуги з його розподілу та транспортування, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості.
З контекстного змісту Закону №1730-VIII випливає, що вказана вище заборгованість та заборгованість з трьох відсотків річних, неустойки, інфляційних витрат відокремлені законодавцем, хоча остання заборгованість включається у довідку для включення в реєстр, але вона відображається із основною заборгованістю, яка підлягає врегулюванню згідно Закону.
Неможливість внесення до реєстру основної заборгованості, яка погашена станом на 1 червня 2021 року, на погляд суду, унеможливлює та робить недоцільним внесення заборгованості зі сплати неустойки, трьох відсотків річних та інфляційних витрат, в умовах відсутності боргу, який підлягає врегулюванню за Законом.
Така позиція суду узгоджується із ч. 2 ст. 7 Закону №1730-VIII, за якою нараховані на заборгованість за спожитий природний газ, послуги з його розподілу та транспортування, а також за теплову енергію, отриману для її подальшого постачання споживачам та/або надання відповідних комунальних послуг, утворену станом на 1 червня 2021 року, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не можуть бути предметом подальшого продажу та підлягають списанню, якщо погашення основної частини боргу здійснено до 1 червня 2021 року.
Таким чином, відсутність основного боргу та обов`язок списати неустойку (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних з дня набрання чинності Законом №1730-VIII, виключає будь-який їх облік у реєстрі, який формується в новій редакції після набрання Законом чинності. 
Отже, аргументи скаржника з приводу того, що для списання неустойки, інфляційних нарахувань та процентів річних відповідач має бути включений до реєстру підприємств які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості є неспроможними та спростовуються наведеними вище нормами.
Разом з тим суд апеляційної інстанції вважає за необхідне відмітити, що встановлений законодавцем обов`язок списати заборгованість з неустойки, 3% річних, інфляційних витрат, має на меті вилучення з обліку кредитора, та як наслідок, звільнення боржника від додаткового навантаження, в умовах повного виконання основного зобов`язання задля забезпечення досягнення мети Закону №1730-VIII, а саме забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення. Встановлений Законом №1730-VIII обов`язок списати неустойку (штраф, пеню), інфляційні нарахування, проценти річних виникає у позивача з моменту набрання ним чинності. Зволікання позивача не може впливати на права відповідача бути вільним від боргів, які підлягають списанню.
З огляду на вищевикладене та враховуючи, що відповідач є теплопостачальною та теплогенеруючою організацією, яка використовує природний газ для виробництва теплової енергії, і станом на 01.06.2021 сума основного боргу, за спірні періоди, погашена відповідачем, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що нараховані АТ "НАК "Нафтогаз України" грошові кошти підлягають списанню відповідно до Закону №1730-VIII.
Доводи скаржника про безпідставність посилання судом першої інстанції на  практику Верховного Суду щодо застосування ч. 3 ст. 7 Закону №1730 в попередній редакції, не можуть бути підставою для скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 06.10.2021, оскільки не впливають на правильність висновку суду щодо  необхідності списання нарахованих позивачем пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.
Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.
Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.
За встановлених судом обставин, зважаючи на те, що нараховані АТ "НАК "Нафтогаз України" грошові кошти списані відповідно до Закону №1730-VIII після відкриття провадження у даній справі, а отже відсутній предмет спору, судова колегія вважає вірним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для закриття провадження у справі №910/10142/21.
Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим кодексом.
Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.
Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що ухвала Господарського суду міста Києва від 06.10.2021 у справі №910/10142/21 постановлена з повним та усебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Доводи викладені в апеляційній скарзі, висновків місцевого господарського суду не спростовують, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги АТ "НАК "Нафтогаз України" судом не вбачається.
У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на скаржника.
Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.
2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.10.2021 у справі №910/10142/21 залишити без змін.
3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".
4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк двадцять днів з дня складення її повного тексту.
Повний текст постанови складено 23.12.2021. 

Головуючий суддя                                                            В.В. Шапран 

Судді                                                                                В.В.Андрієнко

                                                                                С.І. Буравльов