КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 752/19847/16-ц	 	
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/14827/2021	 	
Головуючий у суді першої інстанції: Колдіна О.О.	 	
Доповідач у суді апеляційної інстанції:Семенюк Т.А.	 	
 
21 грудня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді - Семенюк Т.А
Суддів - Рейнарт І.М., Кирилюк Г.М.,
при секретарі - Гайворонському В.М.,
розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 13 листопада 2019 року по цивільній справі за скаргою Національного університету біоресурсів і природокористування України на дії старшого державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Удавіцької Євгенії Валентинівни, заінтересована особа: ОСОБА_2 , -
 
В С ТА Н О В И В :
 
 У серпні 2019 року заявник звернувся до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ ГТУЮ у м. Києві Удавіцької Є.В. посилаючись в обгрунтування на те, що Національний університет біоресурсів і природокористування України (НУБіП) є державним закладом вищої освіти, який проводить свою діяльність за рахунок коштів державного бюджету і є бюджетною установою, а тому рішення про стягнення грошових коштів повинно виконуватись згідно ч. 2 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» органами Казначейської служби, що не було враховано державним виконавцем.
У зв`язку із чим заявник просив визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Голосіївського РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві Удавіцької Є.В. щодо винесення постанови про арешт коштів боржника від 09.08.2019 року у виконавчому провадження № 59667533, якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунку АТ «Укрексімбанк» МФО 322313, Головне управління по АТОЩАД м.Київ, МФО 322669, Голосіївське відділення АТОЩАД м.Київ МФО 320304 та всіх інших відкритих рахунках, а також коштів на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та або звернення стягнення на які заборонено законом та належить боржнику, у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів в розмірі 329 292,03 грн. та скасувати зазначену постанову. Визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Голосіївського РВ ДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві Удавіцької Є.В. щодо винесення постанови про арешт майна боржника від 09.08.2019 р. у виконавчому провадженні № 59667533, якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів в розмірі 329292,03 грн. та скасувати зазначену постанову.
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 13 листопада 2020 року скаргу НУБіП задоволено.
Визнано неправомірними дії старшого державного виконавця Голосіївського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Удавіцької Є. В. щодо винесення постанови про арешт коштів боржника від 09 серпня 2019 року у виконавчому провадженні № 59667533 про накладення арешту на грошові кошти, розміщені на рахункуАТ «Укрексімбанк» МФО 322313, Головне управління по АТ ОЩАД м. Київ, МФО 322669, Голосіївське відділення АТ ОЩАД м. Київ МФО 320304 та всіх інших відкритих рахунках, а також коштів, розміщених на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках боржника, на які законом заборонено накладення арешту та/або звернення стягнення, у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів у розмірі 329 292,03 грн.
Скасовано постанову старшого державного виконавця Голосіївського РВ ДВС
м. Київ ГТУЮ у м. Києві Удавіцької Є. В. про арешт коштів боржника від 09 серпня 2019 року у виконавчому провадженні № 59667533, якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунку АТ «Укрексімбанк» МФО 322313, Головне управління по АТ ОЩАД м. Кив, МФО 322669, Голосіївське відділення АТ ОЩАД м. Київ МФО 320304 та всіх інших відкритих рахунках, а також коштів на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках боржнику, на які законом заборонено накладення арешту та/або звернення стягнення, у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів у розмірі 329 292,03 грн.
Визнано неправомірними дії старшого державного виконавця Голосіївського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Удавіцької Є. В. щодо винесення постанови про арешт майна боржника від 09 серпня 2019 року у виконавчому провадження № 59667533, якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів у розмірі 329 292,03 грн.
Скасовано постанову про арешт майна боржника від 09 серпня 2019 року у виконавчому провадженні № 59667533, якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів у розмірі 329 292,03 грн.
Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволені скарги в повному обсязі вважаючи, що судом порушено норми процесуального та матеріального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що постанови державного виконавця є правомірними, оскільки у відповідності до свого статуту НУБіП не є державним органом, він є розпорядником та власником не виключно бюджетних коштів та державного майна. Поряд з бюджетним фінансуванням та державним майном університет має й інші кошти та майно, які належать йому особисто як самостійній юридичній особі, у рішенні суду, яке підлягає виконанню, суд не вказав, що стягнення має здійснюватися виключно за рахунок коштів державного бюджету, таким чином апелянт вважає, що вищевизначений Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів спірні правовідносини не регулює.
Постановою Київського апеляційного суду від 12 листопада 2020 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 13 листопада 2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні скарги НУБіП України.
Постановою Верховного Суду від 15 вересня 2021 року касаційну скаргу НУБіП Українизадоволено частково.Постанову Київського апеляційного суду від 12 листопада 2020 року скасовано, справу направленона новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
01 жовтня 2021 року ухвалою Київського апеляційного суду прийнято до провадження дану справу та призначено до розгляду.
Згідно вимог ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.    
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Судом встановлено, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 06 листопада 2018 р. у справі № 752/19847/16-ц ОСОБА_2 поновлено на посаді доцента кафедри сільськогосподарських машин та системотехніки Національного університету біоресурсів і природокористування України з 31 жовтня 2016 року; стягнуто з Національного університету біоресурсів і природокористування України на користь ОСОБА_2 83 669 грн. 10 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 31 жовтня 2016 року по 06 листопада 2018 року та 3 000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Рішення в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді доцента кафедри сільськогосподарських машин та системотехніки Національного університету біоресурсів і природокористування України з 31 жовтня 2016 року допущено до негайного виконання. Стягнуто з Національного університету біоресурсів і природокористування України на користь держави 1 762 грн. судового збору.
Постановою Київського апеляційного суду від 17 липня 2019 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 06 листопада 2018 року змінено в частині розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що підлягає стягненню з Національного університету біоресурсів і природокористування України на користь ОСОБА_2 шляхом збільшення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 83 669 грн. 10 коп. до 273 941 грн. 85 коп. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін. Стягнуто з Національного університету біоресурсів і природокористування України на користь ОСОБА_2 судові витрати, пов`язані з оплатою витрат на професійну правову допомогу адвоката, у сумі 15 000 грн.
Додатковим рішенням Голосіївського районного суду від 28.02.2019 р., залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 17 липня 2019 р., стягнуто з Національного університету біоресурсів і природокористування України на користь ОСОБА_2 21 380 грн. за надану правову (правничу) допомогу адвоката. В іншій частині вимог відмовлено.
Старшим державним виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Удавіцькою Є.В.   відкрито виконавче провадження № 59667533 з виконання виконавчого листа № 752/19847/16-ц, виданого 23.07.2019 р. Голосіївським районним судом м. Києва та накладено арешт на грошові кошти та на все майно боржника НУБіП України у межах суми 329 292 грн 03 коп.
Задовольняючи скаргу, суд першої інстанції виходив із того, що боржник є державним навчальним закладом вищої освіти, який проводить свою діяльність за рахунок коштів державного бюджету, є бюджетною установою, тому виконання рішення суду має відбуватися у спосіб, передбачений Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне 
Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
У частині першій ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
За приписами пунктів 1, 3, 5, 8 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; законності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.
Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, що НУБіП не є державним органом, він є розпорядником та власником не виключно бюджетних коштів та державного майна, з огляду на наступне.
Відповідно до п. 1.12. Статуту Національного університету біоресурсів і природокористування України затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 02.05.2018 року № 443 Університет є національним, самоврядним (автономним) державним закладом вищої освіти.
Згідно ст. 2 Бюджетного кодексу України від 08 липня 2010 року № 2456 бюджетні установи - органи державної влади, органи місцевого самоврядування, а також організації, створені ними у встановленому порядку, що повністю утримуються за рахунок відповідно державного бюджету чи місцевого бюджету. Бюджетні установи є неприбутковими.
Як передбачено п. 1.3. Статуту, Органом управління Університету є Міністерство освіти і науки України.
Національний університет біоресурсів і природокористування України є неприбутковою установою, що підтверджується рішенням від 27.10.2016 року №1628104600005.
Відповідно до п. 11.2. Статуту фінансово-економічна діяльність Університету здійснюється за рахунок коштів державного бюджету за індивідуальними нормативами.
Національний університет біоресурсів і природокористування України утримується за рахунок коштів Державного бюджету України і його фінансування повністю здійснюється через головного розпорядника коштів - Міністерства освіти і науки України, що підтверджується листом від 05.08.2019 року № 16/37-19.
Розрахунково-касове обслуговування Університету здійснює Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві.
Отже, Національний університет біоресурсів і природокористування України є державним закладом вищої освіти, який проводить свою діяльність за рахунок коштів державного бюджету і є бюджетною установою.
Як передбачено ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження», у випадках, передбачених законом, рішення щодо стягнення майна та коштів виконуються органами доходів і зборів, а рішення щодо стягнення коштів банками та іншими фінансовими установами. Рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. У випадках, передбачених законом, рішення можуть виконуватися іншими органами. Органи та установи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, не є органами примусового виконання. Механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845.
Згідно п. 3 вказаного вище Порядку від 03 серпня 2011 року № 845, зокрема, рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів.
Пунктом 4 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, на органи Казначейства покладені обов`язки, зокрема забезпечення у випадках, передбачених цим Порядком, зберігання виконавчих документів та ведення їх обліку; вжиття заходів до виконання виконавчих документів протягом установленого строку.
Згідно ст. 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі юридична особа). Примусова реалізація майна юридичних осіб відчуження об`єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, з використанням яких юридичні особи провадять виробничу діяльність, а також акцій (часток, паїв), що належать державі та передані до їх статутного фонду.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.
Як зазначено у ч. 2 цієї статті, стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», із заявою про виконання рішення суду.
Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 24 вказаного Порядку передбачено, що стягувачі, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів із рахунків боржника, подають до органу Державної казначейської служби України, в якому обслуговується боржник, документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку. Таким чином, виконавчий лист, боржником за яким є державний орган, підлягає виконанню органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, а не органами державної виконавчої служби. 
Згідно з пунктом 1 пункту 3 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, реалізацію державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів здійснює Державна казначейська служба України.
Відповідно до покладених завдань Державна казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду (підпункт 3 пункту 4 цього Положення).
Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 04 листопада 2020 року справі № 199/125/17-ц (провадження № 61-6771св19), 2 липня 2018 року у справі № 233/1979/17 (провадження № 61-29414св18), від 16 грудня 2019 року у справі № 219/8720/16-ц (провадження № 61-23108св18), від 22 травня 2019 року у справі № 199/9550/15 (провадження № 61-44071св18), від 22 липня 2020 року у справі № 199/1672/16-ц (провадження № 61-45837св18).
Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду не спростовують та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ,  від 10 лютого 2010 року).
Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, - 
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 13 листопада 2019 - залишити без змін.
Постанова набирає чинності з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
 
Повний текст постанови виготовлений 24 грудня 2021 року.

Головуючий 

Судді