ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7762/21 Справа № 199/1023/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Руденко В. В. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.	

                                       ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2021 року                        колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого – Куценко Т.Р., 
суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу 
                        ОСОБА_1 

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 23 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИЛА: 

       У лютому 2020 року  ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів
       В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 03 квітня 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Амур - Нижньодніпровського районного управління юстиції м. Дніпропетровська було зареєстровано шлюб між нею та відповідачем. Від шлюбу вони мають спільних дітей – неповнолітнього сина ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітню доньку ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 . З серпня 2016 року, відповідач участі у вихованні дітей не приймає, не піклується про їх здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, та зокрема не надає належну матеріальну допомогу на виховання дітей, а також не приймає участі у додаткових витратах на дітей, а тому просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частинивід доходу (заробітку), але не менш ніж один прожитковий мінімум для дитини відповідного віку до досягнення найстаршою дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня подання заяви до суду; стягнути з відповідача на користь позивача на її утримання аліменти в розмірі 2 000 грн. починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду до досягнення дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

       Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 23 березня 2020 року позов задоволено (а.с.20-21).
       Не погодившись з таким рішенням, відповідач ОСОБА_6 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким стягнути з нього аліменти на дітей у розмірі 1/6 частини від всього його доходу (заробітку). 
       Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що розмір аліментів стягнутий на дітей є занадто високим зважаючи на його тяжке матеріальне становище. Стягнення аліментів на дружину є взагалі недоцільним. На його утриманні перебувають батьки. Вказував, що на час розгляду справи він був безробітнім, в той час коли позивач працює та має стабільний дохід, що було залишено судом першої інстанції без уваги (а.с. 26-33).
       15 вересня 2021 року позивач ОСОБА_7 надала відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції просила залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вказувала на те, що всі доводи апеляційної скарги є надуманими. Звертала увагу суду на те, що відповідач має заборгованість зі сплати аліментів на своїх дітей та не здійснив жодного платежу не дивлячись на свій прямий обов`язок приймати участь в утриманні своїх дітей (а.с. 60-65).
       Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
       Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення. 
       Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення змінити в частині, виходячи з наступного.
       Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
       Судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох дітей: неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
       Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач у добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дітей не надає. Відповідач має можливість працювати, має задовільний стан здоров`я, інших утриманців не має, тому має реальну можливість надавати матеріальну допомогу на утримання малолітніх дітей.
       Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.
       Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
       Частиною другою статті 141 СК України визначено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу).
       Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
       За змістом частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
       Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
       За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).
       Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
       Колегія суддів звертає увагу на те, що факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.
       Згідно з частиною другою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
       Відповідно до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
       За ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.         
       Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
       Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
       Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).
       За ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
       Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
       Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України).
       Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
       Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
       Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
       Оскільки діти сторін проживають разом з матір`ю, а відповідач є їх батьком та на нього покладено однаковий з позивачем обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своїх дітей, крім того, враховуючи те, що відповідач офіційно не працевлаштований, однак частково визнав позовні вимоги, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей в розмірі 1/3 частини, втім вважає за необхідне зазначити, що стягнення слід проводити до досягнення найстаршою дитиною повноліття, а не як помилково вказав суд першої інстанції до досягнення дітьми повноліття.
       Суд першої інстанції при визначення розміру аліментів, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на утримання їх спільних дітей, в першу чергу, діяв передусім в інтересах дітей, та з огляду на обов`язок батьків забезпечувати своїх дітей та дбати про їх необхідний та достатній рівень життя, а також врахував матеріальний стан та стан здоров`я платника аліментів.
       Відповідно до частини другої статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.
       Згідно з частиною четвертою статті 84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.
       З врахуванням обставин даної справи, колегія суддів вважає частково обґрунтованими доводи апеляційної скарги та з урахуванням вимог ст.84 СК України, матеріального стану відповідача, принципів розумності та справедливості, приходить до висновку про зміну розміру стягнутих з відповідача на користь позивача аліментів на її утримання з 2 000 грн до 1 000 грн. 
       Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
       Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
       Таким чином, колегія суддів приходить до висновків про часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_6 , зміну оскаржуваного рішення суду в частині визначення розміру стягнутих аліментів на утримання позивача, зазначення того, що стягнення аліментів слід проводити до досягнення найстаршою дитиною повноліття, та залишення без змін рішення суду в іншій частині.
       Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  - задовольнити частково. 
       Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 березня 2020 року змінити, виклавши другий абзац резолютивної частини в наступній редакції 
       
       "Стягнути з ОСОБА_6 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), на користь ОСОБА_7 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) аліменти на утримання дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини від його доходу (заробітку), але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку починаючи стягнення з 14 лютого 2020 року та до досягнення найстаршою дитиною повноліття".
       Зменшити розмір аліментів які підлягають до стягнення з  ОСОБА_1  на користь ОСОБА_7 на її утримання з 2 000 грн до 1 000 грн. 
       В іншій частині рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 23 березня 2020 року залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

       Головуючий:                                                        Т.Р. Куценко 

       Судді:                                                                Е.Л. Демченко
                                                               
                                                                               М.О. Макаров