Дата документу 08.02.2022 Справа № 336/3773/21

Запорізький апеляційний суд

Єдиний унікальний № 336/3773/21 Головуючий у 1-й інстанції: Дацюк О.І. 
Провадження №22-ц/807/673/22 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2022 року                                                        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача                        Подліянової Г.С.,
суддів:                                                        Гончар М.С., 
                                                               Маловічко С.В.,         

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.
В обґрунтування позову зазначила, що сторони перебували в шлюбі з 14 жовтня 1995 року, від якого вони мають двох повнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спільне життя не склалося, заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03 жовтня 2017 року шлюб між сторонами було розірвано вони проживають окремо, діти проживають разом з нею.
ІНФОРМАЦІЯ_3 їхній син ОСОБА_3 досяг повноліття та продовжує навчання в Київському університеті культури на денній формі навчання за спеціальністю - сценічне мистецтво, у зв`язку з чим самостійно проживає в гуртожитку університету в м. Києві. Потребує матеріальної допомоги, а відповідач в добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання сина не надає, проте знаходиться у працездатному віці, здоровий, займається підприємницькою діяльністю, тому має змогу надавати матеріальну допомогу на навчання сина, перебуває у шлюбі з іншою жінкою, яка має неповнолітню дитину від іншого чоловіка.
ОСОБА_2 ніде не працює, має мінливий тимчасовий заробіток, серед витрат на сина є подальша посеместрова плата за навчання в розмірі 15500 грн до кінця навчання, а саме до 30 червня 2024 року, щомісячна плата за проживання в гуртожитку на період навчання в розмірі 450 грн та спожиті комунальні послуги, а також інші витрати для забезпечення життєвого рівня дитини та допоміжних речей при навчанні.
Посилаючись на зазначене, ОСОБА_2 просила суд стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання поволітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який продовжує навчання у розмірі 2700 грн щомісячно до досягнення дитиною 23 років або до закінчення навчання, в залежності яка з цих подій настане раніше.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 жовтня 2021 року позов задоволено.
Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в сумі 2700 грн, щомісячно, з індексацією цієї суми у відповідності до положень чинного законодавства, починаючи з 18 травня 2021 року до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , двадцяти трьох років або припинення навчання.
Стягнуто зі ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 908 грн».
Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів за один місяць.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 жовтня 2021 року і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування скарги зазначав, що судом не взято до уваги вимоги ст.182 СК України, не в повній мірі враховано матеріальне становище відповідача та незадовільний стан його здоров`я, у зв`язку з чим він не може працювати та на теперішній час оформляє інвалідність, документи знаходяться на МСЕК. Вважає, що позовна заява подана неналежною особою, оскільки відповідно до ст.199 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Повнолітній син проживає окремо від батьків в м. Києві, тому право на звернення з позовом про стягнення аліментів має саме його повнолітній син, а не його мати ОСОБА_2 .

Відповідно до відзиву на апеляційну скапгу ОСОБА_2 зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до пунктів 1,2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 01 січня 2021 року це 227 000,00 грн (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2021 рік» з 01 січня 2021 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2270 грн (2270 грн х 100 = 227 000,00 грн), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Встановлено, що предметом позову у цій справі є стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовує навчання. 

Апеляційний суд урахував ціну та предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, зазначена справа відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України може розглядатися в порядку спрощеного провадження, а тому не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що повнолітній син відповідача, ОСОБА_3 , навчається на денній формі навчання на контрактній основі в Київському університеті культури за спеціальністю - сценічне мистецтво, у зв`язку з навчанням потребує матеріальної допомоги. ОСОБА_3 проживає та перебуває на утриманні матері. Батько офіційно не працевлаштований, належних та допустимих доказів того, що на його утриманні знаходиться інші особи матеріали справи не містять, він є особою працездатного віку, у зв`язку з чим дійшов висновку щодо спроможності відповідача сплачувати аліменти, стягнувши їх у розмірі 2700 грн.

Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погоджується виходячи з наступного.
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспоренні права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Судом встановлено, що 14 жовтня 1995 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 було укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківського району м. Запоріжжя, актовий запис №662, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 (а.с.23).

Під час перебування у шлюбі у ОСОБА_1 і ОСОБА_2 народилося двоє синів: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідоцтво про народження останнього серії НОМЕР_2 , виданого 25 лютого 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківського районного управління юстиції м. Запоріжжя, актовий запис №186 (а.с.9).

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03 жовтня 2017 року, шлюб, укладений між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , розірвано. Рішення набрало законної сили 14 жовтня 2017 року (а.с.16-17).

Судовим наказом Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15 квітня 2019 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі % частини його доходу, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 21 березня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Судовий наказ набрав законної сили 15 квітня 2019 року (а.с.15).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 грудня 2020 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на її користь додаткові витрати на неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 11445 грн. Постановою Запорізького апеляційного суду від 07 квітня 2021 року, рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 грудня 2020 року змінено, зменшено розмір додаткових витрат, що підлягають стягненню з відповідача на неповнолітню дитину до 10000 грн (а.с.12-14).

Згідно з довідки Київського університету культури від 27 квітня 2021 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є студентом першого курсу, групи ТА-60, денної форми навчання на контрактній основі Київського університету культури IV рівні акредитації. Термін навчання з 15 вересня 2020 року по 30 червня 2024 року (а.с.11). Стипендію не отримує.

Між ОСОБА_2 та Київським університетом культури укладено Договір №36443 про підготовку фахівця з вищою освітою, а саме ОСОБА_3 (а.с.7).

Згідно з п. в) п. 4.1 ч. 4 Договору, встановлена посеместрова оплата за навчання в розмірі 15500 грн.

Відповідно до рахунку-фактури Київського унірситету культури вбачається, що оплата за навчання згідно договору №36443 за перший семестр студента ОСОБА_3 становить 15500 грн. Відповідно та квитанції № 11230 від 12 вересня 2020 року за проживання в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 за період період з 12 вересня 2020 року по 12 жовтня 2020 року ОСОБА_3 було сплачено грошові кошти у сумі 450 грн (а.с.8).

ОСОБА_2 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ( а.с. 26).

ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 та фактично проживає за зазначеною адресою ( а.с. 25), тобто за адресою своєї матері.

Доказів щодо офіційного працевлаштування ОСОБА_1 , що він перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення та отримує допомогу, матеріали справи не містять.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу України (у редакції Закону України від 17 травня 2016 року № 1370-VIII, далі - СК України), яка зокрема передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, - і своїх повнолітніх дочку, сина.

Згідно зі статтею 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Частиною першою статті 199 СК України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

У частині третій статті 199 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають.

Таким чином, з указаного вбачається, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають.

Сімейний кодекс України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріаьних витратах зобов`язанні обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

При цьому, подаючи до суду позовну заяву, особа має довести наявність вищевказаних фактів, які надають право стягувати аліменти на повнолітню дочку, сина, що продовжують навчання.

За нормами ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є сином ОСОБА_1 , студент денної форми навчання 1 курсу на контрактній основі Київського університету культури IV рівня акредитації, запланований термін закінчення навчання до 30 червня 2024 року. Стипендію не отримує, зареєстрований та проживає у м. Запоріжжі, проте на навчання їздить до м. Київ та тимчасово там проживає у гуртожитку, вартість проживання на місяць становить 450 грн, вартість за навчання за семестр становить 15500 грн, у зв`язку з зазначеним потребує матеріальної допомоги від батьків.

Апелянт до досягнення позивачем повноліття сплачував аліменти на його утримання, проте на даний час стверджує, що він хворий на астму, переніс короновірусну хворобу середньої тяжкості, тому через це не може працювати, зараз оформляє інвалідність, документи знаходяться на МСЕК, тому не може надавати аліменти на утримання сина.

При цьому в матеріалах справи відсутні дані, що відповідач є непрацездатною особою. З наданих апелянтом медичних документів, що 09 грудня 2021 року ОСОБА_1 встановлений діагноз : «145.8 - Змішана астма» «Бронхііальна астма, середньо тяжкий персистуючий перебіг, неконтрольована, загострення легкого ступеню тяжкості. ДН І ст. Сенсибілізація до пилку амброзії та побутовому пилу. Поліноз.РКС.», призначено лікування, з подальшою явкою до лікаря через 10-14 днів та те, що останній переніс короновірусну хворобу середньої тяжкості, не вбачається, що за таким станом здоров`я ОСОБА_1 є непрацездатною особою. Посилання ОСОБА_1 на те, що ним наразі оформляється інвалідність, документи знаходяться в МСЕК, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки на підтвердження зазначених обставин останній доказів не надав.

Належних та допустимих доказів щодо перебування на його утриманні інших осіб матеріали справи не містять.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки матеріали справи не містять належних та беззаперечних доказів, які б свідчили про те, що за станом здоров`я ОСОБА_1 не може прюцювати, напроти, він є молодим за віком, працездатний, інших осіб на утриманні не має, тому спроможний надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину ОСОБА_3 , який продовжує навчання.

Згідно з ч.2 ст. 200 СК України, при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

У правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 24.02.2016 року у справі № 6-1296цс15 зазначено, що при визначенні розміру даного виду аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження (аналогічні висновки міститься в постановах Верховного Суду Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21.03.2018 року у справі №478/2108/16-ц та від 29.01.2018 року у справі №622/373/16-ц).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Колегія суддів вважає, що з урахуванням встановлених судом обставин справи, навчання повнолітнього ОСОБА_3 на денній формі навчання на контрактній основі з оплатою посеместрово у розмірі 15500 грн у відповідному вищому навчальному закладі в іншому населеному пункті, ніж місце його постійного проживання, тимчасове проживання в гуртожитку з оплатою у розмірі 450 грн на місяць, контракт за навчання сина укладений між університетом і позивачкою, що дає підстави стверджувати щодо перебування повнолітнього сина, який продовжує навчання на утриманні матері. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, має можливість надавати допомогу на утримання сина, оскільки має працездатний вік, інших осіб, які б мали можливість надавати позивачу матеріальну допомогу на утримання повнолітньої дитини, немає, повнолітній сшг відповідача, який навчається у вищому навчальному закладі стипендію не отримує, тому для належного забезпечення його навчання та побуту, стягнення аліментів з батька на його утримання є необхідним, оскільки обов`язок з утримання дитини покладається на обох батьків, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідач зобов`язаний надавати таку допомогу сину, який продовжує навчатися, та виходячи з закріплених ч. 9 ст. 7 СК України принципів справедливості, добросовісності, розумності та рівності обов`язку обох батьків утримувати своїх дітей, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про задоволення позову та стягнення на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 аліментів з відповідача в розмірі 2700 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 належим чином не був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, а тому не мав можливості надати відповідні докази у справі не заслуговують на увагу, оскільки ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 червня 2021 року зазначена справа була призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення ( виклику) сторін. Зазначена ухвала, копія цивільного позову та доданими документами були направлені на адресу зареєстрованого місця проживання ОСОБА_1 , проте повернулися до суду з відміткою « за закінченням терміну зберігання» ( а.с. 30-32). При цьому, колегія суддів відповідно до положень ч. ч. 2,3 ст. 367 ЦПК України прийняла додані до апеляційної скарги докази, та дослідила їх у сукупності з іншими доказами, які були додані до позовної заяви, та які, на думк колегії суддів, не спростовують висновки суду першої інстанції обгрунтовано викладенні в мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

При цьому не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що оскільки дитина проживає в гуртожитку у м. Києві, тому позивачка не мала права звертатися до суду із зазначеним позовом, оскільки у частині третій статті 199 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають.

В матеріалах справи міститься витяг з реєстру територіальної грамади м. Запоріжжя, з якого вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , тобто за адресою своєї матері ОСОБА_2 (а.с. 26-27).

З матеріалів справи вбачається, що після розірвання шлюбу дитина залишилася проживай разом з матір`ю за вищезазначеною адресою, отж тимчасовий виїзд з постійного місця проживання у зв`язку з навчанням свідчить про те, що за тимчасово відсутнім ОСОБА_5 зберігається жиле приміщення за адресою проживання його матері: АДРЕСА_2 (п 2 ч. З ст. 71 ЖК УРСР).

Отже, зазначені обставини свідчать про те, що ОСОБА_3 проживає разом зі своєю матір`ю ОСОБА_2 за адресою : АДРЕСА_2 , тому остання має право звертатися до суду із данним позовом.

Інші доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду не спростовують, а тому їх слід відхилити.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, має бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 року).

Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України,-

П О С Т А Н О В И В:

 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 жовтня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 08 лютого 2022 року.

Головуючий, суддя        Суддя        Суддя
 
Подліянова Г.С.        Гончар М.С.        Маловічко С.В.