ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"17" січня 2022 р.           Справа№ 920/576/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Шаптали  Є.Ю.
суддів:            Куксова В.В. 
          Яковлєва М.Л. 

без повідомлення (виклику) учасників справи
розглянувши апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області 
на рішення Господарського суду Сумської області від 01.07.2021 у справі №  920/576/21 (суддя Резніченко О.Ю., повний текст рішення складено 06.07.2021 року)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Енера Суми" 
до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області
про стягнення 205 091 грн 99 коп.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Енера Суми» звернулося до суду з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області 175 726 грн 38 коп. боргу, 18275 грн 29 коп. пені, 4489 грн 32 коп. 3% річних, 6601 грн інфляційних втрат за неналежне виконання відповідачем укладеного між сторонами 27.04.2020  договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, який укладений шляхом підписання заяви-приєднання (надалі  Договір).
Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що ним відповідачу було поставлено електричну енергію по Договору, відповідачем електричну енергію було прийнято, однак за неї не сплачено в повному обсязі, що є порушенням умов Договору. Тому це є підставою для стягнення з відповідача на користь позивача зазначених вище сум.
Рішенням Господарського суду Сумської області від 01.07.2021 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Суми» до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області про стягнення 205 091 грн. 99 коп. задоволено частково.
Стягнуто з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Суми» 126 672 грн 06 коп. боргу, 18275 грн 29 коп. пені, 4489 грн 32 коп. 3% річних, 6601 грн інфляційних втрат, 3076 грн 38 коп. витрат по сплаті судового збору.
В частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Суми» до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області про стягнення 49054 грн 32 коп. боргу закрито провадження у справі.
Вказане рішення мотивоване наступним:
- оскільки після звернення позивача до суду з позовною заявою відповідач сплатив борг за березень 2021 року, що підтверджується платіжним дорученням № 4 від 01.06.2021 на суму 49054 грн 32 коп, то провадження в частині стягнення вказаної суми заборгованості підлягає закриттю, відповідно до пункту 2 частини 1  статті 231 ГПК України,  у зв`язку з відсутністю предмета спору, а справа розглядається по суті стосовно заборгованості в розмірі 126 672 грн 06 коп.;
- за висновком суду, враховуючи, що відповідачем порушені права позивача та доведеність факту заборгованості відповідача перед позивачем по Договору на 126 672 грн 06 коп., заявлена позовна вимога позивача про стягнення з відповідача зазначеної суми є правомірною, обґрунтованою та підлягає задоволенню;
- враховуючи встановлений судом факт прострочення відповідачем грошового зобов`язання перед позивачем, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 4489 грн 32 коп. 3% річних, 6601 грн інфляційних втрат (загальний період з 12.05.2020 по 26.05.2021) є правомірними;
- також суд вказав, що вимога позивача про стягнення з відповідача 18275  грн 29 коп. пені (загальний період з 12.05.2020 по 26.05.2021) є правомірною та підлягає задоволенню з огляду на встановлений судом факт прострочення відповідачем грошового зобов`язання перед позивачем та те, що право на стягнення пені самостійно встановлено сторонами у Договорі.
Не погодившись з прийнятим рішенням, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Сумської області від 01.07.2021 у справі №920/576/21 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:
- до ухвалення оскаржуваного рішення між сторонами було укладено черговий договір про закупівлю товарів, який виконано в повному обсязі, а тому на переконання апелянта сума основного боргу, інфляційних втрат, пені та 3% річних підлягає зменшенню на суму сплачених коштів;
- укладення таких договорів та їх належне виконання зі сторони відповідача свідчить про активне вжиття заходів з боку відповідача, спрямованих на забезпечення оплати фактично спожитих обсягів електричної енергії;
- відповідач наполягає, що він не ухиляється від сплати коштів за фактично спожиті обсяги електричної енергії та вважає позовні вимоги необґрунтованими, а вимогу про стягнення штрафних санкцій безпідставною.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.07.2021 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у наступному складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Пашкіна С.А., Хрипун О.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.08.2021 відкладено вирішення питань пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, за апеляційною скаргою Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області на рішення Господарського суду Сумської області від 01.07.2021 у справі №920/576/21 до надходження матеріалів справи на адресу Північного апеляційного господарського суду. Зобов`язано Господарський суд Сумської області надіслати матеріали справи №920/576/21 на адресу Північного апеляційного господарського суду.
16.08.2021 від Господарського суду Сумської області надійшли матеріали справи №920/576/21 на адресу Північного апеляційного господарського суду.
Розпорядженням В.о. керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 25.08.2021 у зв`язку перебуванням судді Хрипуна О.О. у відпустці, який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №920/576/21.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.08.2021 для розгляду справи №920/576/21 сформовано судову колегію у складі головуючий суддя Шаптала Є.Ю., судді: Куксов В.В., Пашкіна С.А.
Ухвалою  Північного апеляційного господарського суду від 25.08.2021 апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області на рішення Господарського суду Сумської області від 01.07.2021 у справі №920/576/21 залишено без руху та надано скаржникові строк для усунення недоліків, допущених останнім при поданні апеляційної скарги.
30.09.2021 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшла заява про усунення недоліків та клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.
Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 07.10.2021 у зв`язку перебуванням судді Пашкіної С.А. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №920/576/21.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.10.2021 для розгляду справи №920/576/21 сформовано судову колегію у складі головуючий суддя Шаптала Є.Ю., судді: Куксов В.В., Яковлєв М.Л.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.10.2021 апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області на рішення Господарського суду Сумської області від 01.07.2021 у справі №920/576/21 прийнято до свого провадження колегією суддів у визначеному складі. 
Поновлено Управлінню Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Сумської області від 01.07.2021 у справі №920/576/21 та відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою, розгляд якої ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Учасникам справи повідомлено про право подати відзив на апеляційну скаргу, відповідь на відзив, заяви, клопотання, заперечення   та встановлено строки на їх подання. 
05.11.2021 до канцелярії суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Суми»  надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач заперечує проти доводів апеляційної скарги, просить її залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін. Позивач наголосив, що постачання електроенергії відповідачу здійснюється на підставі договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, приєднання до умов якого відбулося шляхом підписання заяви - приєднання, а договори про закупівлю укладались на підставі основного договору, на конкретно визначену кількість електричної енергії та суму; при цьому, позивачем по закінченню кожного розрахункового періоду виставлялись відповідачу рахунки за спожиту електричну енергію, які були проігноровані відповідачем. Також позивач зазначає, що підстави для зменшення суми нарахованих пені, інфляційних втрат та 3% річних відсутні, адже оплати за основним договором відбувались не вчасно.
Відповідно до ч. ч. 1, 3   ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України)   у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.
Так, згідно з ч. 13   ст. 8 ГПК України   розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч. 3   ст. 12 ГПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Згідно з ч. 5 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів дійшла висновку про необхідність вийти за межі граничного процесуального строку розгляду даної справи, здійснивши її розгляд у розумний строк, застосувавши ст.ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3 Конституції України та ст.ст. 2, 11 ГПК України.
Суд апеляційної інстанції, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, між сторонами 27.04.2020  було укладено договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, який укладений шляхом підписання заяви-приєднання (а.с.16-29).
Відповідно до п. 2.1 Договору позивач продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок відповідача, а відповідач оплачує вартість використаної електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.
Відповідно до п. 6.2 Договору відповідач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату активної електричної енергії згідно з умовами даного Договору.
Відповідно до п.п.2 п. 7.2 Договору позивач зобов`язується обчислювати та виставляти рахунки споживачу відповідно до вимог та у порядку, передбаченому Договором. Натомість, відповідач в свою чергу, відповідно до комерційної пропозиції, яка є додатком до Договору, має оплатити рахунок позивача за фактично спожиту електричну енергію у строк, визначений у рахунку, але не більше 5 робочих днів від дати його отримання споживачем.
Позивач поставив, а відповідач споживав електричну енергію з квітня 2020 року по квітень 2021 року на суму 504 870 грн 36 коп., що підтверджується листами Філії «Сумський міський район електричних мереж» ПАТ «Сумиобленерго» про обсяги споживання електричної енергії за вказаний вище період та рахунками на оплату (а.с.30-45).
Відповідач у свою чергу частково оплатив заборгованість, а саме сплатив 329 143 грн 98 коп., що підтверджується випискою по рахунку (а.с.146-151).
Позивачем до матеріалів справи надано довідку нарахувань та оплат по активній електроенергії відповідачем по Договору (а.с.52).
Оскільки відповідач заборгованість у розмірі 175 726 грн 38 коп. не сплатив, то позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відповідно до ч. 1  ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
Описані вище обставини визнаються сторонами в заявах по суті та підтверджені позивачем належними та допустимими доказами, а тому є такими, що встановлені судом.
Разом з тим,  після звернення позивача до суду з позовною заявою відповідач сплатив борг за березень 2021 року, що підтверджується платіжним дорученням № 4 від 01.06.2021 на суму 49054 грн 32 коп. Позивачем вказані обставини підтверджуються.
Згідно з п. 2 ч. 1  ст. 231 ГПК України  господарський суд закриває провадження у справі, у зв`язку з відсутністю предмету спору.
У зв`язку з вказаним, провадження в частині стягнення 49054 грн 32 коп. заборгованості підлягає закриттю, відповідно до пункту 2 частини 1  статті 231 ГПК України  у зв`язку з відсутністю предмета спору, а справа підлягає розгляду по суті стосовно заборгованості в розмірі 126 672 грн 06 коп, а колегія суддів звертає увагу, що вказане сторонами на стадії апеляційного перегляду оскаржуваного рішення не оспорюється.
Суд першої інстанції, оцінивши подані докази та наведені обґрунтування в їх сукупності, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з урахуванням висновків про закриття провадження в частині стягнення 49054 грн 32 коп. заборгованості, з чим також погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.
Щодо основної заборгованості.
Статтею 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).
Згідно частин 1, 2 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Окремо слід зауважити, що позивач наполягав на тому, що  за травень 2021 року відповідач заборгував 45095 грн 28 коп., тому позивачем здійснене нове нарахування і заборгованість, з урахуванням вказаної суми, склала 171 731 грн 34 коп.
Судом перевірено, що позивач у позовній заяві визначив періодом стягнення заборгованості 30.04.2020 -  31.04.2021 та не зазначав про порушення відповідачем зобов`язань по Договору у травні 2021 року.
При цьому, суд першої інстанції вказав, що оскільки позивачем не дотримано вимог статті 46 ГПК України, а також не надано заяви про зміну предмету позову  порушення Договору відповідачем саме у травні 2021 року, то суд розглядає позовні вимоги саме в межах заявленного у позові позивачем періоду  з 30.04.2020 по 31.04.2021.
Тому наданий позивачем рахунок за травень 2021 року судом не досліджувався і не оцінювався, оскільки не входить в предмет дослідження у даній справі.
Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Як було зазначено вище, між сторонами 27.04.2020  було укладено договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, який укладений шляхом підписання заяви-приєднання.
Суд звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів визнання недійсним Договору в судовому порядку, а тому Договір підлягав обов`язковому виконанню сторонами.
Відповідно до п. 6.2 договору відповідач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату активної електричної енергії згідно з умовами даного Договору.
Позивачем відповідачу було поставлено за період з 30.04.2020 по 31.04.2021 електричну енергію по Договору на суму 126 672 грн 06 коп., яку відповідачем було прийнято, однак не оплачено в повному обсязі, що є порушенням умов Договору та вищезазначених норм матеріального права. 
Відтак, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, що вказані обставини є підставою для стягнення з відповідача на користь позивача боргу, а зважаючи на те, що відповідачем порушені права позивача та враховуючи доведеність факту заборгованості відповідача перед позивачем по Договору на 126 672 грн 06 коп., колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заявлена позовна вимога позивача про стягнення з відповідача зазначеної суми є правомірною, обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Апелянт наполягає, що він не ухиляється від сплати коштів за фактично спожиті обсяги електричної енергії та зазначає, що він фінансується за рахунок коштів Державного бюджету та здійснює перерахування платежів за спожиту електроенергію від мешканців гуртожитку.
У даному випадку суд звертає увагу що Європейським судом з прав людини в рішенні від 18.10.2005 у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» та в рішенні від 30.11.2004 у справі «Бакалов проти України» зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.
Також судом враховано доводи скаржника про те, що до ухвалення оскаржуваного рішення між сторонами було укладено черговий договір про закупівлю товарів, який виконано в повному обсязі, а укладення таких договорів та їх належне виконання зі сторони відповідача за його твердженням свідчить про активне вжиття заходів з боку відповідача, спрямованих на забезпечення оплати фактично спожитих обсягів електричної енергії.
Однак колегія суддів такі доводи сприймає критично, оскільки позовні вимоги про стягнення заборгованості за поставлену електричну енергію заявлено саме за договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг від 27.04.2020, який укладений шляхом підписання заяви-приєднання, а не за наданими відповідачем договорами про закупівлю товарів.
Щодо заявлених позивачем 3 % річних та інфляційних втрат.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Судом перевірено наданий позивачем до матеріалів справи розрахунок 3% річних та інфляційних втрат (а.с.55-59).
Враховуючи викладені вище висновки про наявність підстав для стягнення з відповідача основного боргу з огляду на встановлений судом факт прострочення відповідачем грошового зобов`язання перед позивачем, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про обгрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача 4489 грн 32 коп. 3% річних, 6601 грн інфляційних втрат (загальний період з 12.05.2020 по 26.05.2021).
Щодо заявленої позивачем до стягнення пені.
Зі змістом ст.ст.  230,  231 ГК України  штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.
Додатком № 3 до Договору (Комерційна пропозиція) визначено, що у разі порушення відповідачем термінів оплати, відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.
Судом перевірено наданий позивачем до матеріалів справи розрахунок пені (а.с.53-54).
Відтак, з урахуванням висновків суду про наявність підстав для стягнення з відповідача основного боргу з огляду на факт прострочення відповідачем грошового зобов`язання перед позивачем та враховуючи, що право на стягнення пені самостійно встановлено сторонами у Договорі, то висновок суду першої інстанції про правомірність заявленої вимоги позивача про стягнення з відповідача 18275  грн 29 коп. пені (загальний період з 12.05.2020 по 26.05.2021) колегія суддів визнає обгрунтованим.
Разом з цим, апелянт зазначає, що до ухвалення оскаржуваного рішення між сторонами було укладено черговий договір про закупівлю товарів, який виконано в повному обсязі, а тому на переконання відповідача сума основного боргу, інфляційних втрат, пені та 3% річних підлягає зменшенню на суму сплачених коштів.
Перевіривши доводи сторін та матеріали справи, колегія суддів визнає необгрунтованими вказані доводи скаржника про наявність підстав для зменшення суми основного боргу та штрафних санкцій з огляду на предмет та підстави позовних вимог, зокрема, виходячи з договору, за неналежне виконання умов якого заявлено до стягнення суми заборгованості, пені, 3% річних,  інфляційних втрат.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог з огляду на їх обґрунтованість з урахуванням висновків про закриття провадження в частині стягнення 49054 грн 32 коп. заборгованості у зв`язку з відсутністю предмета спору.
Колегія суддів наголошує, що в апеляційній скарзі відповідач не наводить обґрунтованих доводів щодо підстав для скасування оскаржуваного рішення.
Судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення повно та всебічно досліджено обставини справи, дано їм належну правову оцінку, висновки суду є вмотивованими, а тому доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.
За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Дослідивши вищенаведені обставини, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду Сумської області від 01.07.2021 у справі №920/576/21.  
Статтею 129 Конституції України  встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ч.ч. 1-3  ст. 13 Господарського процесуального кодексу України  судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ст.ст. 76-77 Господарського процесуального кодексу України  належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Відповідно до частини 1  ст. 86 Господарського процесуального кодексу України  суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. 
За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. 
Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). 
Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
Суд апеляційної інстанції зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 р. N 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 р. N3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.
За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду Сумської області від 01.07.2021 у справі №920/576/21 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.
Колегія суддів зазначає про те, що при апеляційному перегляді не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права щодо винесення судом першої інстанції рішення.
З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області на рішення Господарського суду Сумської області від 01.07.2021 у справі №920/576/21 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.
Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.
Керуючись ст.ст. 86, 123, 126, 129, 269, 270, 275, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області на рішення Господарського суду Сумської області від 01.07.2021 у справі №920/576/21- залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Сумської області від 01.07.2021 у справі №920/576/21 - залишити без змін.
3. Поновити дію рішення Господарського суду Сумської області від 01.07.2021 у справі №920/576/21.
4. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за скаржником.
5. Матеріали справи № 920/576/21 повернути до суду першої інстанції.

          Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Головуючий суддя                                                            Є.Ю. Шаптала 

Судді                                                                                В.В. Куксов

                                                                                М.Л. Яковлєв