Справа № 461/6824/19                                Головуючий у 1 інстанції: Бориславський Ю.Л. 
Провадження № 22-ц/811/1609/21                Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р. 
Категорія:

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

23 грудня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді Мікуш Ю.Р.
Суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.
розглянувши у письмовому провадженні без участі учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 06 березня 2020 року у справі за позовом Львівського міського центру зайнятості до  ОСОБА_1 про стягнення коштів,-

в с т а н о в и в:

У вересні 2019 року Львівський міський центр зайнятості звернувся до суду м. із позовом до  ОСОБА_1 , в якому просить стягнути грошові кошти в сумі 9968 грн. 12 коп. повернення допомоги з безробіття та вартості соціальних послуг. 
В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідач перебував на обліку як безробітний у Львівському міському центрі зайнятості та з 27.09.2016 р. по 10.02.2017 р. отримував матеріальне забезпечення допомогу по безробіттю в сумі 5765,32 грн. та соціальні послуги щодо професійного навчання за професією «Водій навантажувача» у ТзОВ «Західноукраїнський навчальний центр «Спеціаліст» з 27.09.2016 р. до 10.02.2017 р. у розмірі 3434,80 грн. та компенсацію витрат за проїзд до місця розташування навчального закладу та у зворотному напрямку у розмірі 768 грн. Однак, при проведенні перевірки з`ясовано, що відповідач під час перебування на обліку як безробітний у Львівському міському центрі зайнятості з 27.09.2016 р. виконував обов`язки присяжного у судових засіданнях, за що отримував винагороду. 
Оскаржуваним рішенням позов задоволено. 
Стягнуто із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Львівського міського центру зайнятості (р/рахунок 37178001706219, одержувач: Львівський міський центр зайнятості, банк Держказначейська служба України м. Київ, ЄДРПОУ 25555035, МФО 825014) грошові кошти у розмірі 9968 /дев`ять тисяч дев`ятсот шістдесят вісім/ гривень 12 копійок – повернення допомоги з безробіття та вартості соціальних послуг.
Стягнуто із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Львівського міського центру зайнятості (р/рахунок 37178001706219, одержувач: Львівський міський центр зайнятості, банк Держказначейська служба України м. Київ, ЄДРПОУ 25555035, МФО 825014) понесені судові витрати у розмірі 1921,00 /одну тисячу дев`ятсот двадцять одну/ гривню.
Рішення суду оскаржив відповідач.
В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення суду таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи. Стверджує, що він не приховував від працівників зайнятості того, що він є присяжним . Про зазначені обставини він повідомив працівника центру під час реєстрації та отримання довідок. Зазначає, що на час надання йому статусу безробітного він не отримував жодної виплати за виконання обов`язків присяжного. Звертає увагу, що перед тим, як взяти його на облік та надати статус безробітного центр зайнятості зобов`язаний на підставі даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування перевірити чи має він право на допомогу по безробіттю і в якому розмірі. Зважаючи на те, що станом на дату надання йому статусу безробітного жодної виплати за участь в судових засіданнях в якості присяжного він не отримував, інформація про обрання його присяжним була у відкритому доступі, міський центр зайнятості видав йому довідки для подання у Територіальне управління державної судової адміністрації, припускає що даний позов поданий з метою переслідування його як присяжного. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. Стягнути з позивача судовий збір оплачений за подання апеляційної скарги.
Учасникам справи надіслано копію ухвали про відкриття апеляційного провадження, а позивачу копію апеляційної скарги та надано строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.
Зазначені документи отримані учасниками справи, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, однак позивач правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Згідно з ч.1,3 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників процесу. 
Судом встановлено, що ціна позову в даній справі менша ста ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а відтак суд ухвалив проводити розгляд апеляційної скарги у відсутності учасників процесу.
В разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (ч.2 ст.247 ЦПК України).
З матеріалів справи судом встановлено, що 20.09.2016 року ОСОБА_1 звернувся до Львівського міського центру зайнятості про надання статусу безробітного /а.с. 6/ та про призначення виплати допомоги по безробіттю /а.с. 7/.
У заяві про надання статусу безробітного ОСОБА_1 проінформував центр зайнятості , що не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів. 
27.09.2016 року ОСОБА_1 звернувся до позивача із заявою про скерування його на професійне навчання, у зв`язку з чим між сторонами укладено договір про професійне навчання безробітного та Наказом від 27.09.2016 р. №092-16 ОСОБА_1 зараховано в групу з підготовки водія навантажувача з 27.09.2016 р. по 10.02.2017р. /а.с. 10, 11-12, 13/.
Наказом від 26.09.2016 року ОСОБА_1 надано статус безробітного з 20.09.2016 р. та взято на облік, у зв`язку з чим призначено допомогу по безробіттю з 27.09.2016 р. по 21.09.2017 р., а також компенсацію витрат на проїзд у період проходження професійного навчання, що підтверджується витягом із наказів про прийнятті рішення Львівського міського центру зайнятості стосовно ОСОБА_1 /а.с. 8-9/.
Сума виплаченої допомоги по безробіттю та компенсації витрат за проїзд безробітному ОСОБА_1 з 27.09.2016 по 21.02.2017 року склала 6533 грн.32 коп. (а.с.4).
Вартість навчання за професією «Водій навантажувача» склала 3434,80 грн. (а.с.5).
За результатами проведеної Львівським міським центром зайнятості перевірки, складено акт №417 розслідування страхових випадків та обґрунтованості і виплат матеріального забезпечення відповідно до Законів України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та «Про зайнятість населення» від 23.08.2018 року, яким встановлено, що ОСОБА_1 під час перебування на обліку як безробітний виконував обов`язки присяжного, за що отримував винагороду та не повідомив про це Львівський міський центр зайнятості, що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями довідок, табелями обліку робочого часу, заявою /а.с. 18-19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26/.
19.09.2018 р. ОСОБА_1 скеровано повідомлення за підписом директора Львівського міського центру зайнятості щодо відшкодування коштів у сумі 9968,12 грн., однак відповідач добровільно не повернув вказані кошти.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що  ОСОБА_1 порушено вимоги законодавства щодо обов`язку повідомлення позивача про отримання ним доходу за виконану роботу у період перебування на обліку як безробітного.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції. 
Відносини у сфері зайнятості населення регулюються Конституцією України, Законами України «Про зайнятість населення», Законом України «Про «загальнообов`язкове соціальне страхування на випадок безробіття», ЦК України, а також іншими актами законодавства.
Відповідно до Закону України «Про зайнятість населення» кожен має право на соціальний захист у разі настання безробіття.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи.
Згідно ч. 1, 2 статті 68 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» присяжним за час виконання ними обов`язків у суді виплачується винагорода, розрахована виходячи з посадового окладу судді місцевого суду з урахуванням фактично відпрацьованого часу в порядку, визначеному Державною судовою адміністрацією України. Присяжним відшкодовуються витрати на проїзд і наймання житла, а також виплачуються добові. Зазначені виплати здійснюються за рахунок коштів бюджетної програми на здійснення правосуддя територіальними управліннями Державної судової адміністрації України за рахунок коштів Державного бюджету України. За присяжними на час виконання ними обов`язків у суді за місцем основної роботи зберігаються всі гарантії та пільги, визначені законом. Час виконання присяжним обов`язків у суді зараховується до всіх видів трудового стажу. Звільнення присяжного з роботи або переведення на іншу роботу без його згоди під час виконання ним обов`язків у суді не допускається.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення» зареєстровані безробітні зобов`язані інформувати територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, протягом трьох робочих днів про обставини припинення реєстрації, визначені у частині першій статті 45 цього Закону.
Згідно з п.8 ч.1 ст.45 Закону України «Про зайнятість населення» реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі: встановлення факту подання особою недостовірних даних та документів, на підставі яких було прийнято рішення про надання їй статусу безробітного, призначення (виплати) матеріального забезпечення на випадок безробіття та надання соціальних послуг.
Відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного (ч.3 ст.44 Закону України «Про зайнятість населення»).
Відповідно до ч. 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.
Аналіз зазначених норм закону свідчить про те, що відповідач зобов`язаний повідомити позивача про те, що він є присяжним, а доводи апеляційної скарги, що на час призначення його безробітним він ще не отримував жодної винагороди є безпідставними, оскільки не спростовують факту зайнятості відповідача та суперечать приписам Закону України «Про судоустрій і статус суддів», яким передбачено, що час виконання присяжним обов`язків у суді зараховується до всіх видів трудового стажу.
Крім цього, з табелів обліку робочого часу Галицького районного суду м.Львова та довідок виданих судом, встановлено, що відповідач брав участь в судових засіданнях в якості присяжного. 08 грудня 2016 року, відповідач звертався з заявою до ТУ ДСА України у Львівській області з заявою про нарахування йому винагороди за час виконання ним обов`язків присяжного в Галицькому районному суді м.Львова за 2016 рік (а.с.26). 
Посилання відповідача на те, що позивач мав можливість перевірити чи має він право на надання йому статусу безробітного та призначення допомоги по безробіттю є безпідставними, оскільки обов`язок повідомляти про обставини, що впливають на умови виплати забезпечення та надання соціальних послуг покладені саме на безробітного, а не на Центр зайнятості. 
Згідно ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.
Згідно ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Наведене свідчить про обґрунтованість висновків суду про задоволення позову та безпідставність доводів апеляційної скарги.
Крім цього, апеляційний суд звертає увагу, що відповідач не надав суду належних доказів на підтвердження своєї позиції, зокрема копія трудової книжки не містить всіх її сторінок, а витяг з електронного кабінету Пенсійного Фонду України свідчить лише про загальні суми доходів за 2016 -2017 роки без відкриття інформації помісячно та джерел з яких такі доходи набуті, що свідчить про намагання відповідача приховати обставини,які мають значення для даної справи. 
З врахуванням наведених норм закону, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позов є підставним та підлягає до задоволення, оскільки відповідач звернувшись в центр зайнятості надав недостовірну інформацію, яка полягала у тому що в нього відсутня робота та він не отримує доходів. 
Матеріалами справи стверджується, що будучи присяжним, відповідач звернувся в центр зайнятості з заявою про надання йому статусу безробітного та після отримання статусу безробітного продовжував виконувати обов`язки присяжного, що свідчить про недобросовісність його дій.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За ч.5 ст. 268 ЦПК датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Згідно ч.1 ст.141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З врахуванням того, що позов задоволено підстав для стягнення оплаченого судового збору з позивача в користь відповідача немає. 
Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 383, 384, 389-391 ЦПК України суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 06 березня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк