Ухвала
 
14 лютого 2022 року 
 
м. Київ
 
справа № 757/57347/16-ц
провадження № 61-1683ск22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Ступак О. В., 
 
вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 21 вересня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Міністерства юстиції України про відшкодування моральної шкоди,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави України в особі Державної судової адміністрації України, Державної казначейської служби України, в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просив стягнути на його користь у відшкодування моральної шкоди компенсацію у розмірі 50 000,00 грн, яка заподіяна порушенням його права на розгляд справи судом у розумний строк через відсутність у національному законодавстві України правового механізму захисту таких прав.
 
Позов обґрунтовано тим, що 04 травня 2015 року автомобільний патруль з чотирма співробітниками полку міліції громадської безпеки особливого призначення Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, серед яких був він, переслідував автомобіль, в якому перебували підозрювані особи. Останні, використовуючи автоматичну вогнепальну зброю, здійснили обстріл патрульного автомобіля міліції. У результаті цього обстрілу він отримав сім проникаючих вогнепальних поранень.
 
14 серпня 2015 року Головним слідчим управлінням Міністерства внутрішніх справ України завершене досудове розслідування, зокрема за фактом його поранення.
 
19 серпня 2015 року обвинувальний акт передано до Дніпровського районного суду м. Києва, зареєстрована кримінальна справа № 755/15795/15-к.
 
27 серпня 2015 року у зазначеній кримінальній справі ОСОБА_1 звернувся з цивільним позовом до обвинувачених про стягнення моральної шкоди в солідарному порядку.
 
Зазначав, що з серпня 2015 року у нього виникли законні очікування на розгляд судом справи у розумний строк та законні очікування на стягнення моральної шкоди з обвинувачених у справедливому розмірі в разі визнання їх винними.
 
Разом з тим, звертав увагу на те, що на момент подання цього позову справа не призначена до розгляду і у розумний строк не розглянута. Вважає, що саме держава, яка відповідальна за діяльність органів судової влади, не створила правового механізму для захисту від порушень права на розгляд справи судом у розумний строк, передбаченого частиною першої статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
 
Неспроможність захистити своє порушене права на розгляд справи судом у розумний строк викликає у нього почуття приниженості, моральні страждання.
 
Посилаючись на ці обставини, статті 8, 9, 55 Конституції України просив задовольнити позов.
 
Справа розглядалася судами неодноразово.
 
Заочним рішенням Печерського районного суду міста Києва від 11 грудня 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
 
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, керуючись статтею 1176 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), виходив із того, що необхідною підставою для притягнення до відповідальності органу державної влади у вигляді відшкодування шкоди є факт неправомірних дій цього органу, його посадових або службових осіб. Належним доказом таких протиправних рішень, дій чи бездіяльності є відповідне судове рішення, або відповідне рішення посадових осіб органу державної влади вищого рівня. Судом зазначено, що позивачем не надано доказів наявності моральної шкоди, спричиненої протиправним діянням чи бездіяльністю відповідачів.
 
Постановою Апеляційного суду міста Києва від 27 лютого 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 грудня 2017 року залишено без змін.
 
Апеляційний суд, залишаючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, погодився з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Крім того, апеляційний суд вказав, що ОСОБА_1 не довів, що рішення, дії чи бездіяльність Державної судової адміністрації України, Державної казначейської служби України призвели до тривалого розгляду кримінальної справи, в якій позивач є потерпілим та цивільним позивачем.
 
Постановою Верховного Суду від 20 травня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 11 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 27 лютого 2018 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Верховний Суд, направляючи справу на новий розгляд зазначив, що суд першої інстанції не перевірив належним чином доводів заявника та у своєму рішенні не зазначив фактичні обставини справи; зміст спірних правовідносин; мотивовану оцінку аргументів, наведених позивачем; чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких позивач звернувся до суду; норми права, на які посилався позивач тощо; суд першої інстанції не розглянув клопотання Державної судової адміністрації України про визначення   належного відповідача по даній справі, оскільки з урахуванням повноважень Державної судової адміністрації України не може представляти державу Україна у спірних правовідносинах.
 
Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 19 червня 2020 року прийнято цивільну справу № 757/57347/16-ц до провадження та вирішено розгляд цієї справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження.
 
Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 09 листопада 2020 року замінено неналежного відповідача Державну судову адміністрацію України на належного Міністерство юстиції України.
 
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 21 вересня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Міністерства юстиції України про відшкодування моральної шкоди відмовлено.
 
Рішення суд мотивовано тим, що розумність строку повинна оцінюватись через призму наведених критеріїв на предмет можливості розгляду справи протягом більш або менш тривалого строку. Тому, навіть значна тривалість розгляду справи може бути визнана розумною, з урахуванням певних індивідуальних обставин. Тут слід приділити особливу увагу тому, які саме причини сприяли більш тривалому розгляду справи та пропуску строків, встановлених законодавством (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 вересня 2019 року у справі № 9901/120/19). Крім того, суд вказав, що позивачем належних та допустимих доказів обставин, викладених в позовній заяві, зокрема, щодо безпідставного, невиправданого затягування, невжиття необхідних заходів щодо розгляду Дніпровським районним судом міста Києва кримінальної справи № 755/15795/15-к та якими діями чи бездіяльністю саме відповідачів завдано позивачу моральну шкоду суду не надано. Позивач у своєму позові не навів, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, в чому вона проявилась. Позивачем не аргументовано у чому проявилися його моральні страждання, приниження честі і гідності, чим проявилася глибока неповага суду до його прав, якої, на його переконання, він зазнав.
 
При цьому, суд звернув увагу, що вирок або інше судове рішення у кримінальній справі № 755/15795/15-к не ухвалено, тому вимоги позовної заяви можуть бути розтлумачені як спроба тиску та втручання у діяльність головуючого судді у вказаній справі, що забороняється законом.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 29 грудня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Печерського районного суду міста Києва від 21 вересня 2021 року залишено без змін.
 
Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову ОСОБА_1 
 
ОСОБА_1 у січні 2022 року засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Печерського районного суду міста Києва від 21 вересня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 грудня 2021 року, у вищевказаній справі, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
 
Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.
 
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову в яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
 
Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет на 2022 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2022 року становить 2 481,00 грн.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову у позовах про стягнення грошових коштів визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.
Таким чином, ціна позову у цій справі (50 000,00 грн грн) не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 481,00 грн х 100 = 248 100,00 грн).
 
Посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню,касаційна скарга не містить. 
Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами а, б, в, г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від Суду, оскільки в іншому випадку принцип правової визначеності буде порушено.
Верховний Суд урахував, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. Наведене повністю узгоджується з правовою позицією, сформованою Європейським судом з прав людини у справі «Azyukovska v. Ukraine» (рішення від 09 жовтня 2018 року «Азюковська проти України»).
 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
З урахуванням наведеного, оскільки заявник подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не наведні, то відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у справі.
 
Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 21 вересня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Міністерства юстиції України про відшкодування моральної шкоди відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:	І. Ю. Гулейков       С. О. Погрібний        О. В. Ступак