Справа № 308/4857/20

Закарпатський апеляційний суд

       
  П  О  С  Т  А  Н  О  В  А 
І м е н е м У к р а ї н и

15.02.2022                 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав представник ОСОБА_1 - адвокат Ковач І.В.,

                                                                в с т а н о в и в :

Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 липня 2020 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , тимчасово не працює, ідентифікаційний номер - суду не відомий,  
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200/ десять тисяч двісті/грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 420 /чотириста двадцять/ грн. 40 коп.

       Згідно постанови, 17 травня 2020 року о 18 год. 30 хв. по вул. Лисенка, буд. 20, у м. Ужгород, гр.  ОСОБА_1 , в стані алкогольного сп`яніння  керував транспортним засобом марки «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_1 . Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку у лікаря-нарколога за адресою м. Ужгород, вул. Паризької Комуни, 4, чим ОСОБА_1 порушив приписи п. 2.9а Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

       В апеляційній скарзі адвокат Ковач І.В. вказує на те, що постанова судді підлягає скасуванню. Стверджує, що справу розглянуто за відсутності ОСОБА_1 , даних про його належне сповіщення про час і місце розгляду в справі немає і не може бути. Причиною цього є той факт, що розгляд справи було відкладено з 09.00. 30.07.2020 на 11.00 год. 30.07.2020, тобто в межах одного дня, в порушення ч. 1 ст. 277-2 КУпАП, якою передбачено строк 3 доби. Також вказує на те, що станом на 01.07.2020 будь-яке стягнення за адміністративне правопорушення у вигляді керування ТЗ особами, які перебувають у стані алкогольного сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, КУпАП не передбачає, оскільки вказані дії віднесено до кримінальних проступків (ст. 286-1 ККУ). Просить постанову скасувати, а провадження в справі закрити у порядку ст. 247 КУпАП. 

       Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
       Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його представника, адвоката Ковача І. В. Приймаючи рішення про розгляд справи за відсутності цих осіб апеляційний суд бере до уваги те, що про судовий розгляд 15.02.2022 вищевказані особи були належним чином повідомлені, однак до суду не з`явилися, хоча обізнані з тим, що в суді розглядається подана представником ОСОБА_1 , адвокатом Ковачем І. В., апеляційна скарга, при цьому відомостей про поважність причин їхньої неявки до апеляційного суду не надходило. При оцінці доводів клопотання адвоката Ковача І.В. про відкладення розгляду справи у зв`язку з необхідністю витребування Акту медичного огляду ОСОБА_1 від 17.05.2020 із закладу охорони здоров`я апеляційний суд бере до уваги таке. Відхиляючи доводи цього клопотання, апеляційний суд звертає увагу на те, що у матеріалах справи міститься копія акту медичного огляду ОСОБА_1 № 122 від 17.05.2020 надіслана закладом охорони здоров`я, яка була витребувана саме за клопотанням адвоката, яким підтверджується факт проходження ОСОБА_1 огляду на стан алкогольного сп`яніння, апеляційний суд бере до уваги і те, що розгляд справи за заявами адвоката Ковача І. В. неодноразово відкладався. З огляду на наведене, беручи до уваги і вищенаведені обставини в їх сукупності, апеляційний суд розцінює дії адвоката Ковача І. В. з неодноразового відкладення розгляду справи щодо ОСОБА_1 з тих чи інших підстав як зловживання процесуальними правами.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що неявка особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та адвоката Ковача І. В., відповідно до ст. 294 КУпАП, не перешкоджає розгляду справи. У цьому контексті суд апеляційної інстанції враховує практику Європейського Суду з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України», у якому зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан судового провадження. 
Приймаючи рішення про розгляд справи без участі ОСОБА_1 та адвоката Ковача І. В. беруться до уваги і вимоги чинного законодавства щодо розгляду справи в розумні строки.
Окрім того, беруться до уваги і вимоги чинного законодавства про те, що учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається, такі дії розцінюються як перешкоджання діяльності суду щодо правильного та своєчасного розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення, протокол за скоєння якого складено щодо ОСОБА_1 з урахуванням розумних строків розгляду справи (оскаржуване судове рішення постановлено 30 липня 2020 року).
Отже, будь-яких підстав, що унеможливлюють проведення судового розгляду за відсутності апелянта чи його представника, апеляційний суд не вбачає.
Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.
Апеляційний суд, відповідно до положень ст. 294 КУпАП, переглядає справу в межах апеляційної скарги. 
Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом. 
Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, які зазначені у ст. 251 КУпАП. 
Суд, у відповідності до приписів ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. 
Апеляційний суд вважає, що вищевказані вимоги закону під час розгляду матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, - є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 цього адміністративного правопорушення.
Апеляційний суд визнає, що винуватість ОСОБА_1 у скоєнні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю зібраних у справі, досліджених суддею місцевого суду та перевірених апеляційним судом доказів, яким дана правильна оцінка у постанові. 
Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №366415, 17 травня 2020 року, о 18 год 30 хв, по вул. Лисенка, буд. 20, у м. Ужгород, ОСОБА_1 , у стані алкогольного спяніння керував транспортним засобом марки «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_1 . Огляд на стан сп`яніння проводився у лікаря-нарколога за адресою : м. Ужгород, вул. Паризької Комуни, 4. Своїми діями ОСОБА_1   порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП. З протоколу також убачається, що у водія ОСОБА_1 тимчасово вилучені документи - посвідчення водія НОМЕР_2 , відтак надано тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом НОМЕР_3 . Своїм підписом у протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 підтвердив, що копію документу отримав, зі змістом протоколу ознайомлений, відомості щодо його особи внесені правильно.
Висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння № 122 від 17.05.2020 підтверджено, що ОСОБА_1 пройшов освідування на стан алкогольного сп`яніння у «ЗОМЦПЗ та МЗ» за результатами обстеження лікар ОСОБА_2 встановив, що ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Згідно з Актом медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння № 122 від 17.05.2020, ОСОБА_1 пройшов освідування на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі за допомогою приладу «Drager 6820», результат - позитивний, - 0, 4 % проміле. 
З копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ №2546530 убачається, що водія ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, й накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425 (чотириста двадцять п`ять) гривень.
З відеозапису, який міститься на DVD-диску вбачається, що обставини, вказані у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №366415 мали місце 17.05.2020.
Відеозаписом з бодікамер поліцейських, який міститься на DVD-диску зафіксовано факт проходження огляду водія ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння у лікаря-нарколога за допомогою приладу «Drager 6820», результат - позитивний, 0, 4 % проміле. З відеоматеріалу також убачається, що жодних скарг чи зауважень щодо порядку та процедури проведення огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння, його результатів та оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення водій ОСОБА_1 не висловлював.
З рапорту працівника УПП сержанта поліції Рубіша І. І. убачається, що після складання протоколу про адміністративне правопорушення, водієм ОСОБА_1 залишено транспортний засіб марки «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_1 , на місці зупинки без порушення ПДР.
Вищенаведені докази, які є належними й допустимими та зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог, передбачених п. 2.9 «а» ПДР та винуватість у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено будь-яких даних, які би давали підстави вважати, що працівник патрульної поліції Рубіш І. І. був упереджений при проведенні перевірки та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та постанови про накладення адміністративного стягнення.
Крім того, апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних і про те, що в лікаря - нарколога КНП «ЗОМЦПЗ та МЗ» ОСОБА_2 , який проводила огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння та склав висновок про перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, були підстави для фальсифікації вищевказаних документів щодо ОСОБА_1 , а також для його обмови у перебуванні у такому стані, - у підтвердження цих даних також відсутні які-небудь належні докази.
У матеріалах справи про адміністративне правопорушення також відсутні будь-які відомості, які би свідчили про зацікавленість поліцейського та лікаря - нарколога у результатах розгляду справи, - у підтвердження таких даних також відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги.
Не встановлено під час розгляду апеляційної скарги й будь-яких даних про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів, примусу чи інших дій, які призвели до примусової згоди на проходження огляду на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я та підпису наявних у матеріалах справи документів, зокрема у протоколі про адміністративне правопорушення та у медичному висновку, - на такі дані також не вказується в апеляційній скарзі.
Тому, апеляційний суд доходить висновку, що вищевказані поліцейський та лікар діяли в межах наданих їм повноважень.
При оцінці доводів апеляційної скарги про те, що місцевий суд ухвалив оскаржувану постанову без надання можливості апелянту реалізувати своє право на захист, - апеляційний суд вказані твердження відхиляє та погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що судом була надана можливість ОСОБА_1 у повному обсязі реалізувати своє право на захист. 
Так, апеляційний суд на підставі наявних у матеріалах справи відомостей визнає, що своїми правами ОСОБА_1 скористався на власний розсуд. З оскаржуваної постанови убачається, що ОСОБА_1 не з`явився на судовий розгляд, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Клопотань про відкладення судового розгляду від ОСОБА_1 не надходило. Адвокат Ковач І. В. у судове засідання також не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи ще після судового засідання 14.07.2020, про що свідчить його розписка, яка міститься в матеріалах справи (а. с. 45). При цьому, представник ОСОБА_1 , адвокат Ковач І. В. подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи, яке обґрунтував тим, що виїжджає до м.Київ, однак, матеріалами справи підтверджується, що посадковий документ на потяг був придбаний згодом, а саме 16 липня 2020 року. Окрім цього, суд першої інстанції, розглянувши докази на підтвердження клопотання про відкладення судового розгляду, яке подане адвокатом Ковачем І. В., встановив, що часом прибуття потягу до міста Ужгорода, згідно з посадковим документом є 09 год 19 хв, 30 липня 2020 року, та враховуючи територіальну віддаленість Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від залізничного вокзалу міста Ужгорода, судом відкладено розгляд справи на час, достатній для прибуття адвоката Ковача І. В. до суду. Однак, з постанови убачається, що на визначений місцевим судом час - 11 год 00 хв, ані адвокат Ковач І. В., ані особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , в судове засідання не прибули. Отже, на підставі вищевикладеного, враховуючи те, що вказані особи будучи обізнаними про складання протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 та про час і місце розгляду справи, не вжили жодних заходів для явки до суду, при цьому, беручи до уваги те, що розгляд справи неодноразово відкладався, місцевий суд дійшов правильного висновку про те, що така поведінка учасників процесу направлена виключно на затягування розгляду справи, з метою закінчення передбаченого статтею 38 КУпАП строку притягнення особи до адміністративної відповідальності. Відхиляючи доводи апелянта в цій частині апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для повторного відкладення розгляду справи є правильним, обґрунтованим та законним.
Апеляційний суд відхиляє доводи адвоката Ковача І. В. щодо неможливості застосування ст. 130 КУпАП (в редакції Закону України №1446-VIII від 07 липня 2016 року), оскільки вона скасована Законом №2617-VIII, який зворотної дії не має, а також і ст. 130 КУпАП (в редакції Закону України №720-ІХ від 17 червня 2020 року), який також не має зворотної дії на правовідносини, що існували до 01 липня 2020 року, враховуючи наступне.
Приписи ч. 1 ст. 8 КУпАП регламентують, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Близькі за змістом положення містяться у ч. 2 ст. 4 КК, відповідно до якої кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Зазначені положення кореспондуються з положеннями ч. 2 ст. 58 Конституції України, згідно з якою ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.
Так, до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» №2617-VІІІ від 22 листопада 2018 року, тобто до 01 липня 2020 року, КУпАП передбачав адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Після набрання чинності зазначеним Законом, тобто з 01 липня 2020 року, відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, вживання водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду, було виключено з частин першої та третьої статті 130 КУпАП та закріплено у статті 286-1 КК України «Керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».
Статтею 8 КУпАП передбачено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.
Варто відмітити, що близькі за змістом положення містяться у частині другій статті 4 КК України (найбільш близької галузі права), відповідно до якої кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Зазначені положення кореспондуються з положеннями частини другої статті 58 Конституції України, згідно з якою ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.
З огляду на ці положення до осіб, які до 01 липня 2020 року, керували транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, або інші дії, виключені зі статті 130 КУпАП, має бути застосовано закон, що діяв під час і за місцем вчинення правопорушення.
Водночас, стаття 8 КУпАП передбачає, що закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають. Аналогічні положення містяться у частині другій статті 5 КК України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.
Враховуючи вищевказані положення, особи, які до 01 липня 2020 року керували транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, або інші дії, виключені зі статті 130 КУпАП, не можуть бути притягнуті до кримінальної відповідальності за статтею 286-1 КК України, адже Законом було посилено юридичну відповідальність і замість адміністративної відповідальності було передбачено кримінальну відповідальність, яка є найбільш суворою за змістом державного примусу та правовими наслідками.
Відсутня в такому випадку і підстава для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачена пунктом 6 частини першої статті 247 КУпАП, яка передбачає, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі скасування акту, який встановлює адміністративну відповідальність, оскільки в цьому пункті йдеться про випадки скасування акту, яким встановлена адміністративна відповідальність, натомість у результаті внесення змін до статті 130 КУпАП юридична відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, або інші дії, виключені зі статті 130 КУпАП, була не скасована, а навпаки посилена.
Отже, розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 130 КУпАП, які було вчинено до 1 липня 2020 року, має здійснюватися відповідно до цієї статті у редакції чинній на час вчинення таких діянь.
Саме про таке застосування зазначених норм права у їх сукупності йде мова в роз`ясненнях Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду № 370/1/158-20 від 03 липня 2020 року.
Частина 1 ст. 130 КУпАП на офіційному сайті Верховної Ради на даний час дійсно викладена в редакції Закону № 2617-V111 від 22.11.2018 без врахування положень Закону № 720-1Х від 17 червня 2020 року, який вніс зміни до Закону № 2617-V111 від 22.11.2018. Проте цей факт сам по собі не впливає на кваліфікацію дій осіб, які вчинили адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП до 01 липня 2020 р.
Доводи апеляційної скарги про те, що внаслідок обраної законодавцем юридичної техніки відбулося скасування дії акту, який встановлював адміністративну відповідальність, шляхом викладення його в новій редакції, яка виключає з числа суб`єктів, на яких вона поширюється, водіїв транспортних засобів, є суб`єктивним тлумаченням апелянтом положень Закону № 2617-V111 від 22.11. 2018 р. та Закону № 720-1Х від 17 червня 2020 р., оскільки п. 117 Закону № 720-1Х від 17 червня 2020 р. виключено, зокрема, підпункт 4 пункту 1 Закону № 2617-V111 від 22.11. 2018 р., в якому ст. 130 КУпАП викладалася в новій редакції, що свідчить про те, що після набрання чинності Законом № 720-1Х від 17 червня 2020 року ст. 130 КУпАП діє в попередній редакції.
Апеляційний суд вважає, що підстава для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачена п. 6 ч. 1 ст. 247 КУпАП, відсутня, оскільки згідно з вказаною нормою провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю в разі скасування акту, який встановлює адміністративну відповідальність, а у результаті внесення змін до ст. 130 КУпАП юридична відповідальність виключена зі ст.130 КУпАП, була не скасована, а навпаки посилена.
На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.
На підставі вищенаведеного, апеляційний суд доходить висновку, що судом першої інстанції ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винуватим у порушенні вимог, передбачених пунктом 2.9 «а» ПДР та, відповідно, у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення; що адміністративне стягнення на нього накладено в межах санкції вищевказаної статті, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.
Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подана стороною захисту апеляційна скарга, доводи якої не знайшли свого підтвердження та є безпідставними, - без задоволення.
Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань з цього приводу стороною захисту не заявлялось; що ОСОБА_1 та його представник - адвокат Ковач І. В., не з`явившись на розгляд справи, позбавили себе можливості довести обґрунтованість доводів апеляційної скарги та надати відповідні докази в їх підтвердження.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
                                
                                                       П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подав представник ОСОБА_1 - адвокат Ковач І.В., залишити без задоволення.

Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 липня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Іван СТАН