Ухвала
12 листопада 2021 року
м. Київ
справа № 388/938/20
провадження № 61-15320ск21 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Карпенко С. О., розглянувши касаційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця», в інтересах якого діє Стрілець Олександр Сергійович, на постанову Кропивницького апеляційного суду від 3 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця», регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і відшкодування моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
13 вересня 2021 року подана касаційна скарга  Філоновського В. Є. та Стрільця О. С. , які зазначають, що діють в інтересах Акціонерного товариства «Українська залізниця», на постанову Кропивницького апеляційного суду від 3 серпня 2021 року, повний текст якої складено 12 серпня 2021 року.
Ухвалою Верховного Суду від 24 вересня 2021 року касаційну скаргу залишено без руху та надано заявникам десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення зазначених у ній недоліків.
Філоновському В. Є. та Стрільцю О. С. необхідно було надати належним чином засвідчені докази того, що вони обіймають певну посаду (наказ, трудовий договір); докази, які дозволяють встановити обсяг повноважень (статут, положення, трудовий договір (контракт), на підтвердження повноважень брати участь у справі в порядку самопредставництва. 
Роз`яснено заявникам, що після підтвердження повноважень Філоновського В. Є. та Стрільця О. С. представляти у Верховному Суді інтереси Акціонерного товариства «Українська залізниця», касаційним судом перевірятиметься відповідність касаційної скарги вимогам законодавства у іншій частині. 
Ухвалою Верховного Суду від 12 листопада 2021 року касаційну скаргу в частині оскарження Філоновським В. Є. , який зазначає, що діє в інтересах Акціонерного товариства «Українська залізниця», постанови Кропивницького апеляційного суду від 3 серпня 2021 року визнано неподаною і повернено заявнику.
Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Касаційна скарга містить клопотання заявника про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення, яке суд не вирішує, оскільки касаційна скарга заявником подана з додержанням строків, установлених статтею 390 ЦПК України.
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У випадку визначення підставою касаційного оскарження судових рішень 
пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, касаційна скарга має містити посилання на постанови Верховного Суду, в яких зроблено висновок щодо застосування норми права, із зазначенням, в чому саме полягає невідповідність оскаржених судових рішень сформованій практиці у подібних правовідносинах.
У випадку визначення підставою касаційного оскарження судового рішення 
пункт 2 частини другої статті 389 ЦПК України, касаційна скарга має містити обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, із чіткою вказівкою на норму права (абзац, пункт, частина статті), а також зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та змістовного обґрунтування мотивів такого відступлення.
У випадку визначення підставою касаційного оскарження судового рішення 
пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, касаційна скарга має містити вказівку на норму права, щодо якої відсутній висновок, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи.
Оскаржуючи судові рішення, зазначені у пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний 
пункт (пункти) частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу для касаційного оскарження судових рішень.
Касаційна скарга Акціонерного товариства «Українська залізниця», в інтересах якого діє Стрілець О. С., не відповідає зазначеним вимогам закону. 
Заявник узагальнено посилається на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, на постанову Верховного Суду, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою.
Згідно з пунктом 6 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено клопотання особи, яка подає скаргу.
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що заявник не погоджується з постановою суду апеляційної інстанції, якою скасовано рішення суду першої інстанції. 
Акціонерне товариство «Українська залізниця», в інтересах якого діє Стрілець О. С., у касаційній скарзі заявляє клопотання про скасування постанови Кропивницького апеляційного суду від 3 серпня 2021 року і ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову. При цьому, заявник не зазначає клопотання щодо рішення суду першої інстанції. Таке клопотання заявника не узгоджується із статтею 409 ЦПК України, тому потребує уточнення.
За таких обставин заявнику необхідно подати до Верховного Суду виправлену касаційну скаргу, оформлену у відповідності до вимог статті 392 ЦПК України, та надати копії цієї скарги відповідно до кількості учасників справи.
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця», в інтересах якого діє Стрілець Олександр Сергійович, на постанову Кропивницького апеляційного суду від 3 серпня 2021 року залишити без руху.
Надати заявнику десять днів з дня вручення цієї ухвали для усунення зазначених недоліків. 
У разі невиконання у встановлений судом строк вимог цієї ухвали скарга вважатиметься неподаною і буде повернута заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                                                         С. О. Карпенко