ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"27" січня 2022 р.           Справа№ 910/5241/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Буравльова  С.І.
суддів:            Шапрана  В.В. 
          Андрієнка  В.В. 
 
секретар                Рибчич А.В.
за участю 
представників:      позивача-1 - не з`явились 
                               позивача-2 - ОСОБА_1
                               відповідача-1 - не з`явились
                               відповідача-2 - Нестерак В.Є.
                               відповідача-3 - Фонарюк Г.Г.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Господарського суду м. Києва від 24.12.2020 р. (повний текст складено 18.01.2021 р.)
у справі № 910/5241/20 (суддя Ягічева Н.І.)
за позовом 1. Фізичної особи-підприємця Черепанової Людмили Іванівни 
2. ОСОБА_1 
до 1. Департаменту державної служби охорони при МВС України;
2. Департаменту поліції охорони Національної поліції України;
3. Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві
про відшкодування майнової шкоди 10 973 140 грн та моральної шкоди 2 040 000 грн

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2020 року Фізична особа-підприємець Черепанова Людмила Іванівна та ОСОБА_1 звернулись до Господарського суду міста Києва з позовом до Департаменту державної служби охорони при МВС України, Департаменту поліції охорони Національної поліції України, Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві про стягнення з Держави Україна шляхом безспірного списання Головним управлінням Державної казначейської служби України в місті Києві з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь Фізичної особи-підприємця Черепанової Л.І. збитків майнової (матеріальної) шкоди в сумі 10973140,00 грн та моральної шкоди в сумі 2040000,00 грн з врахуванням солідарного права на стягнення позивача-1 та позивача-2 по 50% від зазначених сум кожному.
Вимоги позивачів обгрунтовані тим, що у зв`язку з незаконними (протиправними) рішеннями, діями та бездіяльністю органів державної влади, їх посадових (службових) осіб, що були вчинені протягом здійснення процедури реорганізації та припинення шляхом ліквідації Закритого акціонерного товариства "Охорона-Комплекс", Фізичній особі-підприємцю Черепановій Л.І. було завдано збитків у формі майнової шкоди та моральної шкоди внаслідок тривалого невиконання рішення суду.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.12.2020 р. у справі № 910/5241/20 у задоволенні позову відмовлено повністю.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення про повне задоволення позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права.
Так, в апеляційній скарзі позивач-2 вказує на те, що суд першої інстанції, не врахувавши правові позиції Верховного Суду щодо застосування норм статей 2, 14 ГПК України, викладені у постанові від 27.11.2019 р. у справі № 910/9627/18, та правові позиції Верховного Суду, що викладені у постановах від 08.04.2020 р. у справі № 761/41071/19, від 03.03.2020 р. у справі № 910/5049/19, від 27.11.2019 р. у справі № 910/9627/18, від 25.06.2020 р. у справі № 924/233/18, фактично змінив підстави позову. Також скаржник зазначає, що основним відповідачем у справі є відповідач-1, який саме і вчинив правопорушення та порушив права позивача-1 щодо виконання рішення суду у справі № 12/299. Відповідач-2 є похідним відповідачем (правонаступником відповідача-1), що визначено постановою Кабінету Міністрів України від 13.10.2015 р. № 834. Скаржник наголошує, що судом першої інстанції не враховано правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 09.09.2020 р. у справі № 761/15111/18, про презумпцію вини заподіювача шкоди у деліктних відносинах та про те, що саме особа, до якої подано позов про стягнення суми заподіяної майнової шкоди, має довести, що шкоду завдано не з її вини.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 06.07.2021 р. рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2020 р. у справі № 910/5241/20 залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 27.10.2021 р. постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.07.2021 р. у справі № 910/5241/20 скасовано та направлено справу № 910/5241/20 на новий апеляційний розгляд до Північного апеляційного господарського суду.
Матеріали справи № 910/5241/20 було повернуто до Північного апеляційного господарського суду 24.11.2021 р. супровідним листом Верховного Суду № 22.2-17/748 від 22.11.2021 р.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 24.11.2021 р. апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі № 910/5241/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Шапран В.В., Андрієнко В.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.11.2021 р. відкрито апеляційне провадження та призначено її до розгляду на 14.12.2021 р.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.12.2021 р. у судовому засіданні оголошено перерву до 18.01.2022 р.
У судовому засіданні засідання 18.01.2022 р. позивач-2 ОСОБА_1 (у приміщенні Смілянського міськрайонного суду Черкаської області), а також представники відповідача-2,-3 (у приміщенні Північного апеляційного господарського суду) надали усні пояснення по суті апеляційної скарги, після чого було оголошено перерву до 27.01.2022 р.
У судове засідання 27.01.2022 р. позивач-1 та представник відповідача-1 не з`явилися, хоча були повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду скарги, що підтверджується зворотними повідомленнями про вручення поштових відправлень.  
Доказів поважності відсутності вказаних учасників справи суду не надано.
Також у матеріалах справи відсутні докази про те, що позивач-1 та відповідач-1 були позбавлені можливості через будь-які перешкоди, в тому числі і карантинні, бути присутніми у судовому засіданні.
Колегія суддів зазначає, що неявка у судове засідання вказаних осіб не перешкоджає розгляду апеляційної скарги. Подальше відкладення призведе до безпідставного затягування розгляду скарги, а тому постанова приймається за наявними в справі матеріалами, яких достатньо для повного та об`єктивного розгляду.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення позивача-2 та представників відповідача-2,-3, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.04.2007 р. у справі № 12/299 за позовом Фізичної особи-підприємця Черепанової Людмили Іванівни до Закритого акціонерного товариства "Охорона-Комплекс" позовні вимоги задоволено частково, вирішено стягнути з Закритого акціонерного товариства "Охорона-Комплекс" на користь Приватного підприємця Черепанової Людмили Іванівни 1543951,50 грн збитків; в іншій частині позову відмовлено.
Постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.06.2007 р. рішення Господарського суду міста Києва від 06.04.2007 р. у справі № 12/299 залишене без змін.
04.07.2007 р. на виконання зазначеного рішення видано відповідний наказ, на підставі якого було відкрито виконавче провадження № 4239144.
Постановою Вищого господарського суду України від 11.10.2007 р. касаційну скаргу Закритого акціонерного товариства "Охорона-Комплекс" залишено без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій у справі №12/299 залишено без змін.
В подальшому, протоколом загальних зборів акціонерів Закритого акціонерного товариства "Охорона-Комплекс" № 21 від 18.04.2007 р. були прийняті рішення про:
- погодження рішення спостережної ради Закритого акціонерного товариства "Охорона-Комплекс" від 31.01.2007 р. № 2 щодо безоплатної передачі основних засобів останнього до регіональних підрозділів ДСО при МВС України та, відповідно, реорганізації діяльності Закритого акціонерного товариства "Охорона-Комплекс" шляхом передачі функцій спостереження за технічними засобами охорони від ЗАТ "Охорона-Комплекс" до регіональних підрозділів ДСО при МВС України; 
- у зв`язку з реорганізацією Закритого акціонерного товариства "Охорона-Комплекс" визначено УДСР (ВДСО) при ГУМВС (УМВС) України у Вінницькій, Волинській, Дніпропетровській, Донецькій, Житомирській, Запорізькій, Кіровоградській, Криворізькій, Луганській, Львівській, Миколаївській, Рівненській, Сумській, Одеській, Полтавській, Харківській, Херсонській, Хмельницькій, Черкаській, Чернігівській, Чернівецькій областях, містах Києві та Севастополі правонаступниками за договорами надання охоронних послуг, оренди державного та комунального майна, майна інших форм власності, договорами про надання послуг зв`язку та телекомунікаційних послуг, укладених регіональним представництвом товариства від імені Закритого акціонерного товариства "Охорона-Комплекс"; 
- прийнято рішення припинити діяльність Закритого акціонерного товариства "Охорона-Комплекс" шляхом ліквідації у зв`язку з втратою мети діяльності товариства, визначеної статутом; 
- призначено ліквідаційну комісію та її голову - ОСОБА_3.
10.09.2007 р. на підставі звернення голови ліквідаційної комісії Закритого акціонерного товариства "Охорона-Комплекс" Ільчук Людмили Володимирівни головним виконавцем відділу державної виконавчої служби РУЮ у місті Києві Гречаник Галиною Петрівною винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 4239144 та передачу виконавчого документа до ліквідаційної комісії Закритого акціонерного товариства "Охорона-Комплекс" у зв`язку з прийняттям рішення на загальних зборах Закритого акціонерного товариства "Охорона-Комплекс" від 18.04.2007 р. про ліквідацію товариства.
27.11.2007 р. державним реєстратором Реєстраційної служби Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації здійснено реєстраційну дію шляхом внесення запису до Єдиного державного реєстру № 10681110008014723 про припинення юридичної особи Закритого акціонерного товариства "Охорона-Комплекс" у зв`язку з ліквідацією за рішенням загальних зборів.
Однак рішення Господарського суду міста Києва від 06.04.2007 р. у справі № 12/299 не було виконано боржником - Закритим акціонерним товариством "Охорона-Комплекс".
26.09.2015 р. між Черепановою Людмилою Іванівною (далі - довіритель) та ОСОБА_1 (далі - повірений) було укладено договір доручення (далі - договір доручення).
Відповідно до п. 1 договору доручення довіритель надає повіреному виключне право на виконання доручення, а повірений зобов`язується від імені, в інтересах та за рахунок довірителя здійснити необхідні заходи та вчинити необхідні дії (юридичні дії), пов`язані з виконанням доручення: вирішенням питань (здійснення будь-яких дій та заходів в межах законодавства України) щодо виконання рішення суду від 06.04.2007 р. у справі № 12/299 про стягнення із Закритого акціонерного товариства "Охорона-Комплекс" збитків в сумі 1543951,50 грн, в тому числі шляхом відшкодування вказаних збитків за рахунок держави та/або посадових осіб боржника, третіх осіб, пов`язаних з боржником, його засновниками, його посадовими особами, тощо (наказ Господарського суду міста Києва № 12/299 від 04.07.2007 р. на суму 1559509,26 грн, ВП № 423144).
Згідно з п. 2 договору доручення за виконання зазначених у пункті 1 договору дій довіритель сплачує повіреному плату (винагороду) в розмірі 50 відсотків фактично стягнутих та фактично отриманих довірителем коштів та/або вартості фактично отриманого довірителем майна в рахунок погашення вказаної у пункті 1 суми заборгованості.
18.02.2018 р. шляхом укладання додаткової угоди позивачі продовжили дію договору до його фактичного виконання або розірвання за згодою сторін.
У кінці 2015 року позивачі звернулись до Печерського управління поліції ГУНП в місті Києві із заявою про злочин (привласнення та заволодіння грошовими коштами, зловживаючи службовим становищем, головою ліквідаційної комісії Закритого акціонерного товариства "Охорона-Комплекс" Ільчук Л.І. в особливо великих розмірах).
23.12.2015 р. було зареєстроване кримінальне провадження у Єдиному реєстрі досудових розслідувань № 12015100060008384.
Постановою Печерського управління поліції ГУНП в місті Києві від 01.02.2016 р. визнано Черепанову Л.І. потерпілою у кримінальному провадженні № 12015100060008384.
Постановою Печерського управління поліції ГУНП в місті Києві від 01.02.2016 р. залучено ОСОБА_1 представником потерпілої Черепанової Л.І. у кримінальному провадженні № 12015100060008384.
28.04.2016 р. позивачі на підставі ухвали Печерського районного суду міста Києва від 22.04.2016 р. у справі № 757/12343/16-к здійснили тимчасовий доступ до реєстраційної справи Закритого акціонерного товариства "Охорона-комплекс" (далі - ЗАТ "Охорона-комплекс"), що зберігається у Відділі з питань державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, оглянувши та здійснивши викопіювання документів, що стосуються державної реєстрації припинення ЗАТ "Охорона-Комплекс", в тому числі: опису документів, що надані ЗАТ "Охорона-Комплекс" для проведення реєстраційної дії припинення юридичної особи, реєстраційної картки форма № 7, балансу ЗАТ "Охорона-Комплекс" станом на 03.10.2007 р., затвердженого загальними зборами акціонерів (протокол від 18.10.2007 р. № 38), звіт про фінансові результати за 2007 рік, затверджений загальними зборами акціонерів (протокол від 18.10.2007 р. № 38), акт ліквідаційної комісії без дати та номеру, складений станом на 26.11.2007 р.
Однак, як вказують позивачі, жоден із офіційних документів не містив відомостей про те, що ОСОБА_3 перебувала у трудових відносинах з відповідачем-1, а вказані відомості були отримані позивачем-2 у відповідь на запит до Департаменту поліції охорони Національної поліції охорони, яка є правонаступником відповідача-1, листом від 26.07.2017 р. № 26зі.
Також позивачі вказують, що у серпні 2017 року вони дізналися, що відповідач-1, який є учасником ЗАТ "Охорона-Комплекс", є ліквідатором ЗАТ "Охорона-Комплекс" та здійснював повноваження ліквідатора через уповноважену ним особу - ОСОБА_3 , яка 26-27.11.2007 р., тобто у період перебування у трудових відносинах з відповідачем-1, вчинила незаконну реєстрацію припинення ЗАТ "Охорона-Комплекс", тобто припинення боржника фактично здійснювалось під повним контролем органу державної влади та одного із учасників боржника - Департаменту державної служби охорони при МВС України. Позивачі стверджують, що відповідач-1 ухвалив незаконні рішення з затвердженням документів про завершення процедури ліквідації, вчинив незаконну бездіяльність щодо несплати до реєстрації припинення ЗАТ "Охорона-Комплекс" коштів позивачу-1 за наказом № 12/299, вчинив незаконні дії з подання державному реєстратору документів, що містять завідомо недостовірні відомості про відсутність заборгованості перед позивачем-1, завдав позивачу-1 реальних збитків шляхом тривалого невиконання наказу суду № 12/299.
Спір у справі виник у зв`язку з тим, що, на думку позивачів, проведення ліквідації Закритого акціонерного товариства "Охорона-Комплекс" було здійснено за рішенням його акціонерів із порушенням законодавства, без затвердження проміжного ліквідаційного балансу та подання ліквідаційного балансу та на підставі документів, що містять завідомо недостовірні відомості про відсутність заборгованості Закритого акціонерного товариства "Охорона-Комплекс" перед Фізичною особою-підприємцем Черепановою Людмилою Іванівною за наказом Господарського суду міста Києва № 12/299.
З матеріалів справи вбачається, що Департамент державної служби охорони при МВС України з 16.11.2015 р. перебуває в стані припинення за рішенням засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу щодо припинення юридичної особи в результаті її ліквідації.
13.10.2015 р. Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 834 "Питання функціонування органів поліції охорони як територіальних органів Національної поліції та ліквідації деяких територіальних органів Міністерства внутрішніх справ", відповідно до якої було утворено як юридичні особи публічного права органи поліції охорони як територіальні органи Національної поліції за переліком згідно з додатком № 1, зокрема, Департамент поліції охорони як міжрегіональний територіальний орган Національної поліції. Постановлено, що органи поліції охорони, утворені як територіальні органи Національної поліції, є правонаступниками Департаменту Державної служби охорони при Міністерстві внутрішніх справ та відповідних державних установ Державної служби охорони при Міністерстві внутрішніх справ, що ліквідуються в установленому законодавством порядку.
Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Згідно з ч. 2 ст. 224 ГК України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.
Як передбачено ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
У відповідності до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичній або юридичній особі, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. 
Статтею 1173 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Згідно зі ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
На відміну від загальної норми статті 1166 ЦК України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох загальних умов відповідальності (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди), спеціальні норми ст. ст. 1173, 1174 ЦК України передбачають можливість відшкодування шкоди незалежно від вини заподіювача шкоди - суб`єкта владних повноважень/його посадової особи за наявності трьох елементів складу правопорушення (протиправної поведінки у вигляді незаконних рішень, дій чи бездіяльності, збитків та причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками).
Отже необхідною підставою для притягнення органу державної влади/його посадової особи до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій цього державного органу/посадової особи, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями та заподіяною шкодою. При цьому неправомірність рішення, дій або бездіяльності органу державної влади має підтверджуватись відповідним рішенням суду, яке буде мати преюдиціальне значення для справи про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13.02.2018 р. у справі № 915/282/17, від 08.05.2019 р. у справі № 910/1559/18 та від 13.11.2019 р. у справі № 922/2488/18.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 104 ЦК України, у редакції, чинній станом на дату прийняття рішення про ліквідацію ЗАТ "Охорона-комплекс", юридична особа припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обов`язків іншим юридичним особам - правонаступникам (злиття,  приєднання, поділу, перетворення) або в результаті ліквідації. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 110 ЦК України юридична особа ліквідується за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, в тому числі у зв`язку із закінченням строку, на який було створено юридичну особу, досягненням мети, для якої її створено, а також в інших випадках, передбачених установчими документами.
Як передбачено ст. 111 ЦК України ліквідаційна комісія після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами складає проміжний ліквідаційний баланс, який містить відомості про склад майна юридичної особи, що ліквідується, перелік пред`явлених кредиторами вимог, а також про результати їх розгляду. Проміжний ліквідаційний баланс затверджується учасниками юридичної особи або органом, який прийняв рішення про ліквідацію юридичної особи. Виплата грошових сум кредиторам юридичної особи, що ліквідується, провадиться у порядку черговості, встановленої статтею 112 цього Кодексу, відповідно до проміжного ліквідаційного балансу, починаючи від дня його затвердження, за винятком кредиторів четвертої черги, виплати яким провадяться зі спливом місяця від дня затвердження проміжного ліквідаційного балансу. В разі недостатності у юридичної особи, що ліквідується, грошових  коштів для задоволення вимог кредиторів ліквідаційна комісія здійснює продаж майна юридичної особи. Після завершення розрахунків з кредиторами ліквідаційна комісія складає ліквідаційний баланс, який затверджується учасниками юридичної особи або органом, що прийняв рішення про ліквідацію юридичної особи. Майно юридичної особи, що залишилося після задоволення вимог кредиторів, передається її учасникам, якщо інше не встановлено установчими документами юридичної особи або законом. Юридична особа є ліквідованою з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. 
Скаржник посилається на те, що проведення ліквідації Закритого акціонерного товариства "Охорона-комплекс" було здійснено за рішенням його акціонерів із порушенням законодавства, а саме без затвердження проміжного ліквідаційного балансу та подання ліквідаційного балансу та на підставі документів, що містять завідомо недостовірні відомості про відсутність заборгованості Закритого акціонерного товариства "Охорона-комплекс" перед ФОП Черепановою Л.І. за наказом Господарського суду міста Києва №12/299.
Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади є судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, яке, відповідно, має преюдиціальне значення для справи про відшкодування шкоди. 
У матеріалах справи відсутні будь-які рішення судів, якими було б встановлено незаконність дій відповідача-1 (органу державної влади) як засновника Закритого акціонерного товариства "Охорона-Комплекс" у процедурі ліквідації останнього та порушення встановленого законом порядку ліквідації юридичної особи - Закритого акціонерного товариства "Охорона-Комплекс".
Посилання скаржника на причетність Департаменту державної служби охорони при МВС України до дій, які вчинялись головою ліквідаційної комісії ОСОБА_3 під час здійснення ліквідації Закритого акціонерного товариства "Охорона-Комплекс" колегією суддів також відхиляються, оскільки в матеріалах справи відсутні докази вчинення будь-яких неправомірних дій цією особою саме як посадовою особою департаменту. Одночасне зайняття посади у відділі державного органу не створює згідно чинного законодавства у відповідного органу обов`язку відшкодування шкоди. 
Відтак, відсутні встановлені судовим рішенням преюдиціальні обставини протиправності дій відповідача-1 та ОСОБА_3 як посадової особи відповідача-1 у процедурі ліквідації Закритого акціонерного товариства "Охорона-Комплекс".
27.11.2007 р. державним реєстратором Реєстраційної служби Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації Конішевською Тетяною Степанівною здійснено реєстраційну дію шляхом внесення запису до Єдиного державного реєстру № 10681110008014723 про припинення юридичної особи Закритого акціонерного товариства "Охорона-Комплекс" у зв`язку з ліквідацією за рішенням загальних зборів.
З матеріалів справи вбачається, що Фізична особа-підприємець Черепанова Людмила Іванівна зверталась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом у справі № 826/4503/17 до Відділу з питань державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, Державного реєстратора Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації Конішевської Тетяни Степанівни про визнання протиправними (неправомірними) дії державного реєстратора Реєстраційної служби Голосіївської в місті Києві державної адміністрації щодо внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців запису від 27.11.2007 р. № 10681110008014723 про державну реєстрацію припинення юридичної особи Закритого акціонерного товариства "Охорона-Комплекс", зареєстрованого Голосіївською в місті Києві державною адміністрацією, просила скасувати державну реєстрацію припинення юридичної особи Закритого акціонерного товариства "Охорона-Комплекс" від 27.11.2007 р. № 10681110008014723, зобов`язати Реєстраційну службу внести до ЄДР запис про скасування державної реєстрації припинення Закритого акціонерного товариства "Охорона-Комплекс".
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.12.2018 р., залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.03.2019 р. у справі № 826/4503/17, вказаний адміністративний позов Фізичної особи-підприємця Черепанової Людмили Іванівни було залишено без розгляду у зв`язку із пропуском строку звернення до адміністративного суду.
Таким чином, станом на дату розгляду даної справи зазначена реєстраційна дія не скасована у судовому порядку повноважним судом, дії державного реєстратора щодо внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців запису припинення юридичної особи Закритого акціонерного товариства "Охорона-Комплекс" не визнані незаконними.
При цьому, положеннями ст. 36 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" було визначено порядок проведення державної реєстрації припинення юридичної особи в результаті її ліквідації, де, зокрема, наведено перелік документів, що повинні подаватись для проведення державної реєстрації припинення юридичної особи в результаті її ліквідації.
Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців", якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою.
Оскільки державним реєстратором було внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців запис від 27.11.2007 р. № 10681110008014723 про державну реєстрацію припинення юридичної особи Закритого акціонерного товариства "Охорона-Комплекс" та такий запис не скасований, відтак головою ліквідаційної комісії останнього було надано необхідний пакет документів для вчинення реєстраційної дії щодо припинення юридичної особи.
Скаржник посилається на те, що протокол загальних зборів акціонерів Закритого акціонерного товариства "Охорона-Комплекс" № 21 від 18.04.2007 р. та рішення учасників про визначення правонаступників Закритого акціонерного товариства "Охорона-Комплекс" за договорами надання охоронних послуг стали підставою подання позивачем-2 в інтересах позивача-1 заяви до Господарського суду міста Києва у справі № 12/299 про заміну сторони боржника - Закрите акціонерне товариство "Охорона-Комплекс" його правонаступниками в порядку процесуального правонаступництва - Управління ДСО при ГУМВС у м. Києві та Управління ДСО при УМВС в Черкаській області; Департамент ДСО при МВС України в даній справі прийняв участь в якості третьої особи на стороні правонаступників. 
У свою чергу, відповідач-1 вказує, що він у даному випадку не може відповідати за шкоду, завдану Закритим акціонерним товариством "Охорона-Комплекс" Фізичній особі-підприємцю Черепановій Л.І. , оскільки він не є правонаступником за зобов`язаннями Закритого акціонерного товариства "Охорона-Комплекс" після його припинення.
Обґрунтовуючи пред`явлення позову саме до вказаних у позовній заяві відповідачів -1, -2, позивачі посилаються на те, що станом на дату ухвалення рішення у справі № 12/299 власниками боржника (акціонерами Закритого акціонерного товариства "Охорона-Комплекс") були Департамент державної служби охорони при МВС України  та Управління державної служби охорони при ГУ МВС України в м. Києві.
У травні 2016 року Фізична особа-підприємець Черепанова Людмила Іванівна звернулась до Господарського суду міста Києва у справі № 12/299 із заявою про заміну сторони (боржника) його правонаступниками в порядку процесуального правонаступництва, а саме стягувач просив: замінити боржника - Закрите акціонерне товариство "Охорона-Комплекс" його правонаступниками: управлінням Державної служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та управлінням Державної служби охорони при управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області, та видачу дублікату наказу у справі № 12/299.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.02.2018 р. у справі № 12/299, яка була залишена без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.05.2018 р., заяву Фізичної особи-підприємця Черепанової Людмили Іванівни було задоволено частково; замінено боржника у справі № 12/299 за наказом від 04.07.2007 р. - Закрите акціонерне товариство "Охорона-Комплекс" на його правонаступника - управління Державної служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві; постановлено видати заявнику дублікат наказу Господарського суду міста Києва від 04.07.2007 р. у справі № 12/299.
Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.02.2019 р. у справі № 12/299 ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.02.2018 р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 29.05.2018 р. у справі № 12/299 скасовано та відмовлено в задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця Черепанової Людмили Іванівни про заміну сторони (боржника) його правонаступниками у порядку процесуального правонаступництва та видачі дублікату наказу у справі № 12/299.
Приймаючи вказану постанову, суд касаційної інстанції дійшов висновку про те, що Закрите акціонерне товариство "Охорона-Комплекс" було припинено (ліквідоване за рішенням його засновників) без правонаступництва.
Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЦК України акціонерне товариство самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями усім своїм майном. Акціонери не відповідають за зобов`язаннями товариства і несуть ризик збитків, пов`язаних з діяльністю товариства, у межах вартості акцій, що їм належать.
Згідно з ч. 3 ст. 96 ЦК України учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов`язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов`язаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом.
Так, під час розгляду справи № 12/299 за заявою Фізичної особи-підприємця Черепанової Людмили Іванівни в частині заміни сторони (боржника) його правонаступниками у порядку процесуального правонаступництва судами першої та апеляційної інстанцій було встановлено, що у даному випадку не відбулося правонаступництва (як похідного правонабуття) у розумінні приписів ст. ст. 52, 334 ГПК України.
Суди попередніх інстанцій, замінивши Закритого акціонерного товариства "Охорона-Комплекс" на одного із засновників (учасників) Товариства у порядку процесуального правонаступництва щодо зобов`язань вказаного товариства з виконання наказу Господарського суду міста Києва від 04.07.2007 р. № 12/299, тим самим поклали на такого учасника відповідальність за зобов`язанням юридичної особи, не врахувавши ані прямої норми закону, якою передбачено, що учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов`язаннями юридичної особи (крім випадків, встановлених установчими документами та законом), ані суті процесуального правонаступництва.
Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. 
Преюдиційність - це обов`язковість обставин, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі, для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені обставини не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні суду і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акту, який вступив у законну силу. Cуть преюдиції полягає у неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.
Таким чином, право власності відповідача-1 на акції Закритого акціонерного товариства "Охорона-Комплекс" станом на дату ухвалення рішення у справі № 12/299 не має наслідком автоматичного набуття ним всіх прав та обов`язків ліквідованої юридичної особи, зокрема не створює обов`язку відшкодувати завдану Закритим акціонерним товариством "Охорона-Комплекс" шкоду.
Встановлення обставин щодо правонаступництва Закритого акціонерного товариства "Охорона-Комплекс" відповідало завданням господарського судочинства, оскільки у разі підтвердження матеріалами справи того, що Департамент державної служби охорони МВС України та Департамент поліції охорони Національної поліції України є правонаступниками боржника за наказом Господарського суду міста Києва від 04.07.2007 р. № 12/299, відповідачі, в силу переходу до них прав і обов`язків Закритого акціонерного товариства "Охорона-Комплекс", у тому числі, підтверджених рішенням суду від 06.04.2007 р. у справі № 12/299, несли б відповідальність за його невиконання на користь позивача-1. 
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність у відповідачів обов`язку з відшкодування Фізичній особ-підприємцю Черепановій Людмилі Івнівні встановлених рішенням суду у справі № 12/299 збитків, сума яких була скорегована позивачами станом на 2016 рік з урахуванням інформації Торгово-промислової палати України, вказаної в експертному висновку № О-119 від 25.03.2016 р.
Також, враховуючи відсутність встановленого факту протиправності дій відповідачів у спірних правовідносинах, відсутні також підстави для висновку про заподіяння відповідачами Фізичній особі-підприємцю Черепановій Людмилі Іванівні моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру у зв`язку з невиконанням судового рішення про стягнення збитків із Закритого акціонерного товариства "Охорона-Комплекс" у справі № 12/299.
Вбачається, що позов про стягнення збитків заявлено Фізичною особою-підприємцем Черепановою Л.І. разом із ОСОБА_1 , на підставі укладеного між ними договору доручення, оскільки, у разі задоволення позовних вимог, на користь позивача-2 підлягатиме стягненню сума у розмірі 50% від загальної суми стягнутих (відшкодованих) збитків у розмірі 6506570, 00 грн. Тобто, позовні вимоги ОСОБА_1 , як зазначає останній, є похідними від позовних вимог Фізичної особи-підприємця Черепанової Людмили Іванівни 
Як було встановлено вище, відсутні правові підстави для стягнення з відповідачів заявлених збитків на користь Фізичної особи-підприємця Черепанової Людмили Іванівни .
Крім цього, відсутнє порушене право позивача-2 у спірних правовідносинах, що підтверджується наступним.
Так, підставою для звернення до суду в позовному провадженні є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Для отримання судового захисту необхідно довести законність цих прав у суді.
Вбачається, що договір доручення, на який позивач-2 посилається як на наявність у нього порушеного права в спірних правовідносинах та права заявляти про солідарне стягнення разом із Фізичною особою-підприємцем Черепановою Людмилою Іванівною збитків з відповідачів, було укладено. 26.09.2015 р., у той час, як рішення суду у справі № 12/299 та ліквідація Закритого акціонерного товариства "Охорона-Комплекс", про незаконність якої стверджували позивачі та на яку посилалися як на підставу для заявлення до стягнення збитків саме з відповідачів, відбулась у 2007 році.
Отже, проведена у 2007 році ліквідація Закритого акціонерного товариства "Охорона-Комплекс" не могла завдати позивачу-2 збитків, який уклав із Черепановою Л.І. договір доручення лише у 2015 році, оскільки спір про відшкодування збитків може ініціюватися саме особою, якій вони безпосередньо були завдані правопорушником.
Крім цього, між позивачем-2 та відповідачами -1, -2 не існувало будь-яких господарських правовідносин, у яких ОСОБА_1 безпосередньо було б завдано збитків зазначеними відповідачами.
У свою чергу, з відносин представництва інтересів Черепанової Л.І. ОСОБА_1 не можуть виникати вимоги про стягнення майнової та моральної шкоди із відповідачів -1, -2, а розподіл вказаних у договорі доручення сум має здійснюватися за умовами укладеного між ними договору. 
Таким чином, права ОСОБА_4 відповідачами у даній справі порушено не було та він не є тією особою, яка має право на відшкодування шкоди в даному спорі, що є безумовною підставою для відмови в задоволенні позову по відношенню до нього.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про відсутність правових підстав для задоволення позову в даній справі.
При цьому, відмовляючи повністю у задоволенні вимоги позивачів про відшкодування моральної шкоди, місцевий суд виходив з того, що позивачами не доведено наявності усіх необхідних елементів складу цивільного правопорушення для відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
Однак колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Загальне положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди передбачено статтею 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичній або юридичній особі, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. 
Згідно зі ст. 1166 ЦК України підставою для відшкодування шкоди є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. 
Як передбачено ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
У відповідності до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. 
Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. 
Однак,  цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності органів державної влади, їх посадових або службових осіб наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.
Так, необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.
Враховуючи вищенаведене, необхідною підставою для притягнення органу державної влади/його посадової особи до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій цього державного органу/посадової особи, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями та заподіяною шкодою. При цьому неправомірність рішення, дій або бездіяльності органу державної влади має підтверджуватись відповідним рішенням суду, яке буде мати преюдиціальне значення для справи про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. 
Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду, які викладені вище.
У спірних правовідносинах саме на позивачів покладається обов`язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки органу державної влади та причинний зв`язок такої поведінки з заподіяною шкодою.
Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою полягає в тому, що протиправна поведінка завжди передує в часі шкідливому результату, що настав; шкідливий результат є саме наслідком цієї протиправної поведінки.
Виходячи із загальних правових норм, протиправність (неправомірність) поведінки означає порушення чужого суб`єктивного права. Під шкодою розуміється матеріальна шкода, яка виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому матеріального права та (або) зменшення нематеріального блага.
Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою виражається в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.
Шкода, заподіяна особі та майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними та шкодою є безпосередній причинний зв`язок.
Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння.
Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку заподіяну шкоду, а тільки за ту шкоду, яка заподіяна його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювана, а викликана іншими обставинами.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 08.05.2018 р. у справі № 920/316/17, від 21.12.2018 р. у справі № 920/31/18, від 25.06.2018 р. у справі № 916/1991/17 та від 02.09.2020 р. у справі № 910/15758/19.
Дії (бездіяльність) органу державної влади та її посадової особи, внаслідок яких (якої), на думку позивачів, їм було завдано шкоди, є основним предметом доказування та, відповідно, встановлення у цій справі, оскільки відсутність такого елемента делікту свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції та відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки (ст. 11 ЦК України). 
Питання наявності між сторонами деліктних зобов`язань та цивільно-правової відповідальності за заподіяну шкоду перебуває у площині цивільних правовідносин потерпілого та держави, а господарський суд самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який став підставою для стягнення шкоди, оцінюючи надані сторонами докази.
Наведений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 р. у справі № 920/715/17.
Враховуючи те, що позивачами, не було доведено належними, допустимими та достовірними доказами протиправність (неправомірність) поведінки заподіювача збитків, наявність збитків та їх розмір, а також причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками, що виражається в тому, що збитки мають виступати об`єктивним наслідком поведінки заподіювача збитків, а також дослідивши надані позивачами докази в обґрунтування факту правонаступництва Департаменту державної служби охорони при МВС України та Департаменту поліції охорони Національної поліції України у даній справі, колегія суддів дійшла висновку про недоведеність причетності відповідача-1 та відповідача-2 до наведених обставин, на підставі яких позивачі просять стягнути завдані їм збитки., відтак позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Згідно зі ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.
Відповідно до ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Як передбачено ч. ч. 1, 4 ст. 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2020 р. у справі № 910/5241/20 підлягає зміні шляхом викладення її мотивувальної частини в редакції даної постанови.
При цьому колегією суддів було враховано вказівки касаційної інстанції під час нового апеляційного розгляду справи та вирішено спір на підставі достатніх доказів, яким дана належна правова оцінка.
Відповідно до ст. 129 ГПК України та, беручи до уваги фактичні обставини виникнення судового спору, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги необхідно покласти на скаржника.
Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2. Змінити мотивувальну частину рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2020 р. у справі № 910/5241/20.
3. Викласти мотивувальну частину рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2020 р. у справі № 910/5241/20 в редакції даної постанови.
4. В решті рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2020 р.  у справі № 910/5241/20 залишити без змін.
5. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на ОСОБА_1 .
6. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 08.02.2022 р.

Головуючий суддя                                                            С.І. Буравльов 

Судді                                                                                В.В. Шапран

                                                                                В.В.Андрієнко