14.02.22
22-ц/812/297/22
Єдиний унікальний номер справи 489/5784/21
Провадження №22-ц/812/ 297/22 
Головуючий в апеляційній інстанції - Лисенко П.П.

П О С Т А Н О В А
іменем України

14 лютого 2022 року                                                 м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого: Лисенка П.П.,
суддів: Серебрякової Т.В. та Колосовського С.Ю.,
із секретарем судового засідання – Калашник А.О.,
з участю:
відповідача – ОСОБА_1 ,
його представника – ОСОБА_2 ,
переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_3 рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва, яке ухвалене 19 листопада 2021 року, в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, в приміщенні того ж суду, під головуванням судді Румянцевої Н.О., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та аліменти на утримання дружини, з якою проживає дитина – інвалід,

у с т а н о в и в:

30 серпня 2021 року ОСОБА_1 пред`явила до ОСОБА_3 вищезазначений позов, який обґрунтовувала наступним.
З 07 серпня 2004 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25 жовтня 2018 року. 
У шлюбі у них народилися двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який має захворювання та потребує домашнього догляду.
Після розірвання шлюбу, діти залишилися проживати з позивачем. 
До дня подачі позову, між сторонами існувала домовленість щодо сплати аліментів на утримання дітей. Відповідач певний час виконував свої зобов`язання, проте згодом припинив надавати допомогу дітям.
Позивач зазначала, що відповідач отримує постійний дохід, що дозволяє йому сплачувати аліменти на утримання дітей та на її утримання, як матері, яка зокрема, здійснює догляд за дитиною з інвалідністю. 
ОСОБА_1 не має змоги працювати, так як доглядає за дитиною з інвалідність, отримує лише соціальну допомогу на дитину з інвалідність, та вказана сума є недостатньою для здійснення повноцінного фізичного та психологічного розвитку малолітніх дітей: придбання речей побутового вжитку, одягу, їжі, відвідування дитячих навчальних закладів, тощо, а також забезпечувати лікування сина з інвалідністю. 
Посилаючись на викладені обставини, позивач просила стягнути з відповідача ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання: малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/6 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття; малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/6 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.
Крім того, стягнути з відповідача ОСОБА_3 аліменти на утримання дружини ОСОБА_1 у розмірі 1/6 частки від усіх видів його заробітку (доходу), протягом усього часу проживання з дитиною – інвалідом, але не більше, ніж до його повноліття. 
Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 листопада 2021 року позов ОСОБА_1 – задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/6 частки усіх видів доходу (заробітку), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 30 серпня 2021 року, до досягнення дитиною повноліття та на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/6 частки усіх видів доходу (заробітку), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 30 серпня 2021 року, до досягнення дитиною повноліття. 
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дружини у розмірі 1/6 частки усіх видів доходу (заробітку), щомісячно, починаючи з 30 серпня 2021 року і протягом всього часу проживання з нею дитини з інвалідністю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , але не більше ніж до його повноліття, починаючи з 30 серпня 2021 року.
Вирішено питання про судовий збір.
Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 подав на нього апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду, в частині стягнення з нього аліментів на утримання колишньої дружини скасувати та ухвалити в цій частині нову постанову, якою відмовити у вказаній вимозі.
В обґрунтування скарги відповідач зазначав, що при вирішені зазначеного позову, судом не враховано те що його прибуток має мінливий характер, фінансова криза в країні та постійні карантинні обмеження змусили його припинити підприємницьку діяльність. Єдиним його доходом є заробітна плата торгівельного представника у ПАТ «ТК «Барвінок». 
Крім того, зазначає що його син не відвідує школу, з документів наданих позивачем не вбачається що ОСОБА_5 , який є дитиною з інвалідністю потребує постійного стороннього догляду, оскільки медичні довідки вже маю вичерпаний термін дії.
ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що син навчається у першому класі Миколаївської ЗОШ І-ІІІ ступенів №50 та знаходиться на індивідуальному навчанні, для виключення контакту в соціумі, оскільки має тяжкий перебіг захворюваності. Вчителі, які здійснюють навчання дня, надають йому освіту за місцем проживання.
Заслухавши доповідь судді, учасників справи та представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, законність та обґрунтованість рішення суду в оскаржуваній частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Так, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач проживає, зокрема, з сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є дитиною з інвалідністю та потребує постійного стороннього догляду, і піклується про нього, а тому позивач набула право на утримання від ОСОБА_3 , який в свою чергу, з урахування всіх обставин, за своїм майновим станом може надавати матеріальну допомогу у розмірі 1/6 усіх видів доходу (заробітку), щомісячно, починаючи з 30 серпня 2021 року і протягом всього часу проживання з нею дитини з інвалідністю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , але не більше ніж до його повноліття, починаючи з 30 серпня 2021 року.
Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду погоджується з обставинами та правовідносинами, встановленими судом першої інстанції, висновки щодо них та результату вирішення справи, в оскаржуваній частині, вважає вірними, обґрунтованими та законними.
В іншій частині рішення Ленінського районного суду від 19 листопада 2021 року жодною із сторін не оскаржується, а тому не є предметом перегляду у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до частин 1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає у повній мірі.
Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.
За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.
При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.
Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.
Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).
Статтею 352 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Як вбачається з матеріалів справи, з 07 серпня 2004 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с. 8).
У шлюбі в них народилося двоє дітей – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_2 та серії НОМЕР_3 , в яких у графі мати зазначено позивача ОСОБА_1 та в графі батько - ОСОБА_3 (а.с. 11,12).
Відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25 жовтня 2018 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 9-10). 
Згідно медичного висновку № 146 від 27 вересня 2017 року на дитину (підлітка) – інваліда з дитинства в віці до 18 років, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 має захворювання, яке відповідає розділу 5 пункту 2 підпункту 2.1 Переліку медичних показань, дійсний до 27 вересня 2022 року (а.с. 14).
Відповідно до довідки № 215 про потребу дитини (дитини-інваліда) у домашньому догляді, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має статус дитини – інваліда та потребує домашнього догляду (а.с. 15).
Як вбачається з довідки КНП «Миколаївська обласна дитяча лікарня» Миколаївської обласної ради від 24.01.2022 року та Постанови ЛКК №335, ОСОБА_5 , знаходиться на «Д» обліку в ОДКЛ по гострому гломерулонефриту з нефротичним синдромом з 2017 року і є інвалідом дитинства. За рішенням ВКК знаходиться на індивідуальному навчанні (а.с. 64, 65). 
Згідно листа Миколаївської ЗОШ І-ІІІ ступенів №50, ОСОБА_5 навчається у першому класі та знаходиться на індивідуальному навчанні, для виключення контакту в соціумі, оскільки має тяжкий перебіг захворюваності. Вчителі, які здійснюють навчання дня, надають йому освіту за місцем проживання (а.с. 66, 67).
Крім того, позивач надала довідку Управління соціальних виплат і компенсацій Інгульського району Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради від 19 серпня 2021 за вих. № 1930, з якої вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні соціальних виплат і компенсацій Інгульського району Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради та отримує державну соціальну допомогу на дитину з інвалідністю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 07.11.2017 по теперішній час у розмірі 2552,80 гривень, в тому числі з надбавкою на догляд у сумі 1255 гривень (а.с. 16, 17).
З трудової книжки серії НОМЕР_4 , вбачається, що ОСОБА_1 , працювала з 16 листопада 2012 року по 30 листопада 2018 року на посаді двірника у ЖЕК-15, 30.11.2018 ОСОБА_1 звільнена з вказаної посади за власним бажанням на підставі ст.. 38 КЗпП України (а.с. 13).
З відомостей з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків ДФС України про суми виплачених доходів від 20.04.2021, ОСОБА_3 за період з 01.01.2020 по 31.12.2020 отримав доходи на загальну суму 800 000 гривень (а.с. 18).
До апеляційної скарги відповідачем долучено витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, в якому міститься інформація, щодо припинення ним підприємницької діяльності 08 грудня 2021 року та довідку про доходи за період з червня по листопад 2021 року, в якій зазначено, що його сукупний дохід за 6 місяців склав 36 538,90 гривень (а.с. 50-51, 52).
Проте, вказані документи судом апеляційної інстанції не беруться до уваги, оскільки є додатковими доказами у справі, які не були предметом дослідження у суді першої інстанції. 
Відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
ВС роз`яснив, що тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої - третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.
КЦС вказав, що вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. 
Виходячи з викладених обставин, колегія судів вважає, що позивач довела належними та допустимими доказами, що на її утримані знаходяться двоє дітей, один з яких дитина інвалід, яка потребує постійного стороннього догляду, у зв`язку з чим вона не має змоги працювати, а тому потребує утримання.
Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.
Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (ч. 10 ст. 7 СК України).
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.
Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.
Згідно ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.
Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 88 СК України, якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу.
Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає.
Розмір аліментів тому з подружжя, з ким проживає дитина з інвалідністю. визначається за рішенням суду відповідно до частини першої статті 80 цього Кодексу, без урахування можливості одержання аліментів від своїх батьків, повнолітніх дочки або сина.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).
За ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України).
Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Європейський суд з прав людини зауважив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особливу увагу слід приділяти найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «HUNT v. UKRAINE», №31111/04, § 54).
Колегія суддів звертає увагу на те, що позивач проживає з дитиною з інвалідністю і опікується нею.
Відповідач проживає окремо, є працездатним, докази неспроможності надавати ним матеріальну допомогу позивачці у матеріалах справи відсутні, а тому доводи апеляційної скарги в частині наявності підстав для відмови у задоволенні позову в частині стягнення з нього аліментів на утримання колишньої дружини, колегією суддів відхиляються.
Доводи апеляційної скарги стосовно відсутності взагалі підстав стягнення аліментів на користь позивача на її утримання, як матері, з якою проживає дитина з інвалідністю, є необґрунтованими.
Таким чином, ураховуючи встановлені судом обставини щодо доходу відповідача, зважаючи на рівність обов`язку батьків по утриманню дитини, задовільний стан здоров`я відповідача та його працездатний вік, а також ту обставину, що малолітня дитина є інвалідом та перебуває на утриманні матері, яка наразі не може працювати у зв`язку із доглядом за сином, виходячи із принципу співмірності для забезпечення прав дитини, на користь якої стягуються аліменти, колегія суддів приходить до висновку що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення.
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до незгоди відповідача з висновками суду стосовно встановлення обставин справи та стосуються переоцінки доказів, що в силу статті 374 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду апеляційної інстанції.
Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, апеляційний суд не встановив.
За такого, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення - без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу   ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 листопада 2021 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий                                                П.П. Лисенко

Судді:                                                                Т.В. Серебрякова

                                                       С.Ю. Колосовський
______________________________________________
Повний текст постанови складено 17 лютого 2022 року.