УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 лютого 2022 року
м. Київ
справа № 751/6853/21
провадження № 51-546ск22
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 13 січня 2022 року,
встановив:
Ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05 січня 2022 року відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_4 на постанову слідчого СУ ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_5 про відмову у задоволенні клопотання.
Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 13 січня 2022 року відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на вищевказану ухвалу слідчого судді у зв`язку з тим, що така ухвала не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
У касаційній скарзі ОСОБА_4 ставить питання про скасування ухвали апеляційного суду і призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
Перевіривши доводи касаційної скарги, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних міркувань.
Відповідно до вимог пункту 2 частини 2 статті 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Конституція України гарантує забезпечення права на апеляційний перегляд справи та на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках (пункт 8 частини 1 статті 129 Конституції України). 
Проте, відповідно до частини 3 статті 392 КПК в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.
Частинами 1, 2 статті 309 КПК, встановлено вичерпний перелік ухвал слідчого судді, які підлягають оскарженню в апеляційному порядку під час досудового розслідування. 
Як зазначає Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням; вони дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ за своєю природою потребує регулювання з боку держави, яке може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб. Встановлюючи такі правила, Договірні держави користуються певною свободою розсуду. Хоча остаточне рішення щодо дотримання вимог Конвенції залишається за Судом (мається на увазі ЄСПЛ), до його завдань не входить заміна оцінки національних органів влади будь-якою іншою оцінкою того, що може бути кращою стратегією у цій сфері. Проте встановлені обмеження не повинні обмежувати доступ, наданий особам, у такий спосіб або такою мірою, щоб сама суть цього права була підірвана… Обмеження буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету та якщо немає розумної пропорційності між застосованими засобами та метою, якої прагнуть досягти (пункт 41 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Абрамова проти України» від 18 грудня 2018 року, заява № 41988/08; пункт 78 рішення у справі «Зубац проти Хорватії» від 05 квітня 2018 року, заява № 40160/12 та інші). 
Конституційний Суд України у рішенні від 20 січня 2016 року №1-в/2016 зауважив, що особі має бути гарантовано право на перегляд її справи судом апеляційної інстанції; після апеляційного розгляду справи сторони судового процесу можуть бути наділені правом оскаржити судові рішення першої та апеляційної інстанцій до суду касаційної інстанції у випадках, визначених законом, що сприятиме забезпеченню реалізації принципу верховенства права (абзац другий підпункту 3.6.3 підпункту 3.6 пункту 3 мотивувальної частини).
Відповідно до принципу верховенства права держава має запровадити таку процедуру апеляційного перегляду справ, яка забезпечувала б ефективність права на судовий захист на цій стадії судового провадження, зокрема давала б можливість відновлювати порушені права і свободи та максимально запобігати негативним індивідуальним наслідкам можливої судової помилки (абзац дев`ятий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23 листопада 2018 року № 10-р/2018).
Скарги на ухвали слідчого судді, які не зазначені у частинах 1 та 2 статті 309 КПК, оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді (частина 3 статті 309 КПК).
Як убачається із оскаржуваного судового рішення, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді, якою відмовлено у задоволенні його скарги на відмову органів досудового розслідування в задоволенні клопотання про проведення ряду слідчих дій, тобто ним оскаржувалося судове рішення, яке до переліку, визначеного статтею 309 КПК, не віднесено.
Апеляційний суд, встановивши вищезазначені обставини, дійшов правомірного та обґрунтованого висновку про неможливість оскарження зазначеної категорії судових рішень, з огляду на що відмовив у відкриті апеляційного провадження згідно з приписами частини 4 статті 399 КПК.
Твердження ОСОБА_4 про те, що ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку відповідно до рішення Конституційного Суду України № 4 -р(II)/2020 від 17 червня 2020 року, є необґрунтованим. 
Так, відповідно до вищевказаного рішення положення частини 3 статті 307 КПК щодо заборони оскарження ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення, визнано неконституційними.
Посилання ОСОБА_4 на рішення Конституційного Суду України № 4-р(II)/2020 від 17 червня 2020 року, є нерелевантними для вирішення питання про відкриття апеляційного  провадження у цій справі. Оскільки, в рішенні Конституційного Суду мова йде про бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а тому вказані висновки Конституційного Суду України не стосуються питання оскарження ухвали слідчого судді, якою відмовлено у задоволенні скарги   ОСОБА_4 на відмову органів досудового розслідування в задоволенні клопотання про проведення ряду слідчих дій, а заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.
Як убачається зі змісту оскаржуваної ухвали, апеляційний суд правильно встановив, що указана вище ухвала слідчого судді місцевого суду не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, а тому обґрунтовано відмовив у відкритті апеляційного провадження, з чим погоджується і колегія суддів касаційного суду.
Отже, з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень й інших документів убачається, що підстав для її задоволення немає.
Керуючись пунктом 2 частини 2 статті 428 КПК , Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 13 січня 2022 року.
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді: 
ОСОБА_1 	ОСОБА_2 	ОСОБА_3