ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 лютого 2022 року                                                                            м. Херсон
Номер справи: 766/5467/18
Номер провадження: 22-ц/819/297/22
Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого (суддя-доповідач) Вейтас І.В.,
суддів:                                          Радченка С.В.,
Семиженка Г.В.,
секретар    Плохотніченко А.В.
учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 , 
відповідач – ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні апеляційну скаргу адвоката Твердохлеб Олени Валеріївни, яка діє від імені ОСОБА_2 , на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 30 вересня 2021 року, у складі судді Майдан С.І., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, 
ВСТАНОВИВ:
В квітні 2018 року  ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до  ОСОБА_2 , посилаючись на те, що вона за договором позики передала відповідачу гроші в сумі 1000 доларів США та останній зобов`язався повернути кошти до 31.07.2016 року, про що надав розписку. Однак, в зазначений термін відповідач свого зобов`язання не виконав. Станом на 31.07.2016 року сума боргу становила 24800 грн та 3% річних від суми боргу в сумі 1337 грн які відповідач зобов`язаний сплатити позивачу відповідно до ст.625 ЦК України. Відповідно до індексів інфляції цін заборгованість становить 31098,85 грн. Загальна сума боргу відповідача станом на 01.03.2018 року становила 32435,85 грн. 
У зв`язку з чим, позивач просила, з урахуванням уточнень зроблених нею в процесі судового розгляду справи, стягнути з відповідача на її користь борг за договором позики в сумі 36503 грн та 3% річних від суми боргу у розмірі 1883,25 грн, судові витрати у розмірі 4704,80грн.
Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 30 вересня 2021 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики в розмірі 36503 гривень та три відсотки річних від суми боргу у розмірі 1883,25 гривень. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в загальній сумі 4704,80 гривень.
Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що позивач зобов`язання за договором позики виконала в повному обсязі, надавши відповідачу кошти в сумі 1000 доларів США. Факт отримання вказаної грошової суми підтверджується розпискою, яка додається до матеріалів справи, і наявність оригіналу розписки у позивача свідчить про невиконання відповідачем зобов`язань за договором позики.
Також суд першої інстанції, в оскаржуваному рішенні зазначив про не прийняття до уваги доводів відповідача про те, що боргова розписка була ним написана для отримання від дружини ОСОБА_3 згоди на відчуження квартири, оскільки розписка, яка написана на ім`я ОСОБА_1 (тещі відповідача), свідчить про вже існуючий борг, визначена дата повернення боргу 31.07.2016 року і вона не має жодного відношення до його дружини та угоди купівлі-продажу.
З апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції звернулась адвокат Твердохлеб О.В., яка діє від імені ОСОБА_2 , посилаючись на те, що суд першої інстанції
постановляючи рішення, безпідставно прийняв до уваги лише пояснення представника позивача та свідка з його сторони про нібито отримання ОСОБА_2 грошових коштів у сумі 1000 доларів СІЛА, де доказом є лише розписка від 18.03.2016 року про зобов`язання ОСОБА_2 повернути грошові кошти в термін до 31.07.2017 року, хоча ОСОБА_2 грошові кошти в борг у ОСОБА_1 ніколи не брав, а у розписці від 18.03.2016 року про це навіть не зазначено. 
Крім того, представник відповідача зазначає, що сама розписка не може бути визнана як договір позики відповідно до ст. 1047 ЦК України, бо не відповідає вимогам складання документів відповідно до норм чинного законодавства та не підтверджує фактів позичання та отримання грошей. Просить рішення суду скасувати, ухвалити нове судове рішення про задоволення позовної заяви в повному обсязі.
Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.
Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача, яка заперечує проти апеляційної скарги, пояснення відповідача та його представника, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Згідно з ч. 2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника.
Відповідно до положень ч.1ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до розписки від 18.03.2016 року ОСОБА_2 зобов`язався повернути борг в сумі 1000 доларів США ОСОБА_1 в термін до 31.07.2016 року ( а.с.194).
В судовому засіданні суду першої інстанції представник позивача вказувала, що ОСОБА_2 позичив грошові кошти у її довірителя раніше - ще до 2016 року, а розписку він написав лише 18 березня 2016 року, оскільки кошти надавались ще коли він був в родинних відносинах з її донькою.
Відповідач, у свою чергу, категорично заперечує факт позики коштів і мотивує складання цієї розписки 18 березня 2016 року, через побоювання зриву в цей день підписання угоди про купівлю продаж квартири, надання згоди на відчуження якої, його на той час дружини (доньки позивача) була обов`язковою, і яка наполягала на написанні такої розписки, хоча грошей в борг від ОСОБА_1 він не отримував.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 2 липня 2014 року № 6-79цс14).
При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.
Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.
Надана позивачем розписка не містить даних про отримання відповідачем в борг від позивача грошових коштів, не містить даних про укладення та умови договору позики, тому не є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
За таких обставин, на думку колегії суддів, зазначена розписка не є підтвердженням укладення між сторонами договору позики як реальної односторонньої оплатної угоди на зазначених позивачем умовах.
При цьому, в свідченнях допитаної як свідка в судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_4 і які покладено в основу оскаржуваного рішення як підтвердження отримання відповідачем коштів за наданою 18.03.2016 року розпискою, остання зазначила, що розписка на ім`я її матері (позивача по справі) надавалась ОСОБА_2 їй у нотаріуса в день підписання угоди про купівлю – продаж квартири, згоду на відчуження якої вона мала дати, а не в день отримання позики відповідачем. При цьому, свідок не надала чіткої відповіді про дату, місце отримання та суму коштів отриманих відповідачем в борг від її матері. 
Отже, висновки суду першої інстанції, що позивач зобов`язання за договором позики виконала в повному обсязі, надавши відповідачу кошти в сумі 1000 доларів США і факт отримання вказаної грошової суми підтверджується розпискою, яка додається до матеріалів справи, тому повинен їх повернути є такими, що суперечать вимогам ст. ст. 1046-1050 ЦК України та фактичним обставинам справи і є припущеннями, на яких відповідно до ст. 60 ЦПК України не може ґрунтуватися рішення суду.
З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції не може бути залишене в силі та підлягає скасуванню на підставі ст. 309 ЦПК України у зв`язку з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи та порушенням судом норм матеріального і процесуального права, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.3 ч.1 ст. 376, ст. 382 ЦПК України, Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу адвоката Твердохлеб Олени Валеріївни, яка діє від імені ОСОБА_2 , задовольнити.
       Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 15 вересня 2021 року скасувати, ухвалити нове судове рішення який відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову про стягнення боргу за договором позики. 
       Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в сумі 1057,20 гривень.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий І.В. Вейтас

Судді: С.В. Радченко 

Г.В. Семиженко