Постанова
Іменем України
 
09 лютого 2022 року
м. Київ
 
справа № 757/34482/19-ц
провадження № 61-2407св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Крата В. І.,
суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Міністерство юстиції України,
треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційні скарги  ОСОБА_5 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 21 травня 2020 року у складі судді Новака Р. В. та постанову Київського апеляційного суду від 10 лютого 2021 року у складі колегії суддів: Кулікової С. В., Олійника В. О., Желепи О. В.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства юстиції України, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , 
ОСОБА_5 , про визнання незаконним та скасування наказу, зобов`язання 
вчинити дії.
Позов мотивований тим, що 04 червня 2015 року позивач за договорами купівлі - продажу придбав у власність нерухоме майно. 20 червня 2017 року позивач дізнався, що рішення про державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно, яке придбане ним, скасовані на підставі наказу Міністерства юстиції України від 12 травня 2017 року № 1543/5 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень».
Вважав, що вказаний наказ порушує його права та інтереси, а також конституційний принцип непорушності права приватної власності, оскільки за наслідком його реалізації власниками його майна є треті особи.
Таким чином, на думку позивача, спірний наказ підлягає скасуванню у судовому порядку, а його порушене право має бути відновлене шляхом поновлення скасованих записів у державних реєстрах.
З огляду на викладене ОСОБА_1 просив:
визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 
12 травня 2017 року № 1543/5 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень»;
зобов`язати Міністерство юстиції України поновити в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записи про право власності за ОСОБА_1 на земельні ділянки з кадастровими номерами 7124986000:04:002:0441, 7124986000:04:002:0440, 7124986000:04:002:0439, 7124986000:02:002:0018, 7124986000:02:002:0017, 7124986000:02:002:0016 за адресою: 
АДРЕСА_1 та блок кімнат АДРЕСА_2 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 за адресою: АДРЕСА_6 .
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 21 травня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано незаконним та скасовано наказ Міністерства юстиції України від 
12 травня 2017 року № 1543/5 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень».
Зобов`язано Міністерство юстиції України поновити в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записи про право власності за ОСОБА_1 , а саме:
запис (номер запису про право власності 9915944; дата, час державної реєстрації: 04.06.2015, 17:08:34), підставою внесення якого було рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 21823486 від 
04 червня 2015 року, про право власності на об`єкт нерухомого майна, що має реєстраційний номер 319421871101;
запис (номер запису про право власності 9917690; дата, час державної реєстрації: 04.06.2015, 19:16:53), підставою внесення якого було рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 21826687 від 
04 червня 2015 року, про право власності на об`єкт нерухомого майна, що має реєстраційний номер 92163571249;
запис (номер запису про право власності 9917128; дата, час державної реєстрації: 04.06.2015, 18:15:35), підставою внесення якого було рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 21825653 від 
04 червня 2015 року, про право власності на об`єкт нерухомого майна, що має реєстраційний номер 92123071249;
запис (номер запису про право власності 9916698; дата, час державної реєстрації: 04.06.2015, 17:50:38), підставою внесення якого було рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 21824864 від 
04 червня 2015 року, про право власності на об`єкт нерухомого майна, що має реєстраційний номер 92066771249;
запис (номер запису про право власності 9917875; дата, час державної реєстрації 04.06.2015, 19:43:53), підставою внесення якого було рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 21827015 від 
04 червня 2015 року, про право власності на об`єкт нерухомого майна, що має реєстраційний номер 92018471249;
запис (номер запису про право власності 9917417; дата, час державної реєстрації: 04.06.2015, 18:47:02), підставою внесення якого було рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 21826168 від 
04 червня 2015 року, про право власності на об`єкт нерухомого майна, що має реєстраційний номер 91927871249;
запис (номер запису про право власності 9917973; дата, час державної реєстрації: 04.06.2015, 20:05:08), підставою внесення якого було рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 21827207 від 
04 червня 2015 року, про право власності на об`єкт нерухомого майна, що має реєстраційний номер: 91880271249.
Стягнуто з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 судовий збір 
у розмірі 1 921,00 грн.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач порушив порядок розгляду скарги ОСОБА_5 , оскільки повинен був прийняти рішення про відмову у задоволенні скарги у зв`язку з пропуском скаржником строку звернення зі скаргою. Таким чином, наказ Міністерства юстиції України від 12 травня 2017 року № 1543/5 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» прийнято відповідачем з порушенням норм законодавства, 
а тому він є незаконним.
Постановою Київського апеляційного суду від 10 лютого 2021 року апеляційні скарги ОСОБА_5 та Міністерства юстиції України залишено без задоволення, 
а рішення Печерського районного суду міста Києва від 21 травня 2020 року - без змін.
Апеляційний суд, погоджуючись з висновком суду першої інстанції, вказав, що 
04 червня 2015 року позивач придбав у власність за договорами купівлі-продажу земельні ділянки та блок кімнат. Ці договори купівлі-продажу судом недійсними не визнавались, не розірвані та не оспорені. Таким чином, апеляційний суд вважав, що позивач є власником нерухомого майна згідно з укладеними правочинами. 
Аналіз норм законодавства у сфері державної реєстрації прав на нерухоме майно свідчить, що скарга на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора може бути подана протягом 60 календарних днів з дня або прийняття рішення, що оскаржується, або з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення її прав відповідною дією чи бездіяльністю. Суд встановив, що 16 березня 2017 року до Міністерства юстиції України надійшла скарга ОСОБА_5 від 15 березня 
2017 року на рішення, дії та бездіяльність приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу Велікова А. І., приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Степаненко А. М., приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Велікової Н. А. під час реєстрації та оформлення права власності за іншими особами на об`єкт нерухомості. Згідно з ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду міста Черкаси від 03 червня 2015 року про накладення арешту на майно у кримінальній справі № 1кс/712/2541/15 
ОСОБА_5 звернувся до Придніпровського РВ в м. Черкаси УМВС України 
у Черкаській області із заявою про те, що ОСОБА_6 у період з жовтня 2013 року до березня 2014 року здійснила державну реєстрацію права власності на нерухоме майно заявника на своє ім`я. Відповідно до ухвали Соснівського районного суду міста Черкаси від 12 червня 2015 року про накладення арешту на майно у кримінальній справі № 712/6579/15-к підтверджується звернення ОСОБА_5 до Придніпровського РВ в м. Черкаси УМВС України у Черкаській області з приводу порушення його прав на нерухоме майно. За таких обставин апеляційний суд вважав, що ОСОБА_5 про факт порушення його прав та законних інтересів було достеменно відомо 03 червня 2015 року. Тому суд першої інстанції правильно встановив, що скаржнику було відомо про порушення його прав та законних інтересів задовго (більш ніж 60 календарних днів) до моменту подання ним скарги до Міністерства юстиції України, а саме до 15 березня 2017 року, доводи апеляційних скарг в цій частині, висновків суду не спростовують.
Відповідно до пункту 8 частини восьмої статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Міністерство юстиції України та його територіальні органи відмовляють у задоволенні скарги, якщо закінчився встановлений законом строк подачі скарги. Враховуючи зазначене, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції обґрунтовано встановив порушення відповідачем порядку розгляду скарги ОСОБА_5 , а тому оскаржений наказ Міністерства юстиції України від 12 травня 2017 року № 1543/5 прийнято відповідачем з порушенням норм законодавства, а тому є незаконним та підлягає скасуванню.
Встановивши незаконність оскаржуваного наказу, суд також дійшов правильного висновку, що задоволенню підлягають і похідні позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача поновити в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записи про право власності ОСОБА_1 на земельні ділянки з кадастровими номерами 7124986000:04:002:0441, 7124986000:04:002:0440, 7124986000:04:002:0439, 7124986000:02:002:0018, 7124986000:02:002:0017, 7124986000:02:002:0016 та блок кімнат № 1, 1а, 2, 3, 4 за адресою: АДРЕСА_6 .
Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 суд апеляційної інстанції не прийняв, оскільки вони не мають правового значення у цій справі, а стосуються правомірності укладення договорів купівлі-продажу, тоді як це не є предметом спору у цій справі, і суд не має правових підстав надавати оцінку таким обставинам. При цьому, як встановлено судом та не заперечувалося сторонами, договори купівлі-продажу нерухомого майна не визнані недійсними, в тому числі 
у судовому порядку, не розірвані та не оспорені. Безпідставними є доводи апеляційної скарги Міністерства юстиції України про те, що належним відповідачем у даній справі є ОСОБА_5 , оскільки позивачем оспорюється наказ Міністерства юстиції України, а тому належним відповідачем у справі є саме Міністерство.
Аргументи учасників справи
У лютому 2021 року  ОСОБА_5 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, 
у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, ухвалити нове судове рішення, яким 
у задоволенні позову відмовити.
У березні 2021 року  ОСОБА_5 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
Касаційні скарги мотивовані тим, що:
позивач обрав неналежний спосіб захисту, а застосований судом спосіб захисту суперечить нормі частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»;
позов пред`явлено до Міністерства юстицію України, яке є неналежним відповідачем у справі;
суди попередніх інстанцій порушили норми процесуального права щодо виключної підсудності;
оскаржені судові рішення ухвалені на підставі неналежних доказів, а також без урахування доказів, наданих третьою особою. Крім того, суд першої інстанції не залучив до участі у справі осіб, вирішивши питання про їх права та обов`язки;
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 під час розгляду справи судами попередніх інстанцій не були належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи. 
У квітні 2021 року від представника ОСОБА_1 надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржені рішення судів попередніх інстанцій - без змін.
Відзив на касаційну скаргу мотивований тим, що:
доводи ОСОБА_5 про обрання позивачем неналежного способу захисту є помилковими, оскільки частина третя статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно таї обтяжень» не може бути застосована до спірних правовідносин;
права позивача порушено спірним наказом Міністерства юстицію України, тому належним способом захисту порушених прав є вимоги про скасування такого наказу, а належним відповідачем - Міністерство юстиції України;
посилання особи, яка подала касаційну скаргу, на порушення правил виключної підсудності є необґрунтованими. Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 07 лютого 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 27 березня 2020 року. Станом на час закриття підготовчого провадження від ОСОБА_5 не надійшло до суду заяв про непідсудність справи цьому суду;
аргументи особи, яка подала касаційну скаргу, про розгляд справи судами попередніх інстанцій без належного повідомлення про дату, час та місце розгляду справи третіх осіб:  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є необґрунтованими;
предметом позову у цій справі є визнання незаконним та скасування наказу Міністерства юстиції України від 12 травня 2017 року № 1543/5, зобов`язання Міністерства юстиції України вчинити дії щодо відновлення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів про право власності. При цьому позов обґрунтовано незаконністю дій відповідача Міністерства юстиції України під час прийняття оспорюваного наказу, а зобов`язання вчинити дії є похідними вимогами. Тому суди попередніх інстанцій не вирішували питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ;
ОСОБА_5 подав скаргу до Міністерства юстиції України із порушенням строків, визначених у частині третій статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», тому суди попередніх інстанцій дійшли правильних висновків про задоволення позовних вимог;
особа, яка подала касаційну скаргу, ніколи не була та не є власником майна, яке придбане позивачем, а судові рішення у цій справі не впливають на його права та обов`язки.
Рух справи
Ухвалою Верховного Суду від01 березня 2021 року касаційну скаргуОСОБА_5 
в частині підстави касаційного оскарження, а саме застосування судами норми права без урахування висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 
24 квітня 2019 року у справі № 442/4980/18, повернено скаржнику.
Ухвалою Верховного Суду від04 березня 2021 року відкрито касаційне провадження та витребувано цивільну справу. Цією ж ухвалою у задоволенні заяв ОСОБА_5 про зупинення дії та виконання рішення Печерського районного суду міста Києва від 21 травня 2020 року до закінчення його перегляду в касаційному порядку відмовлено.
Ухвалою Верховного Суду від12 березня 2021 року у задоволенні заяв 
ОСОБА_5 про зупинення дії та виконання рішення Печерського районного суду міста Києва від 21 травня 2020 року відмовлено.
Ухвалою Верховного Суду від15 березня 2021 року відкрито касаційне провадження. Цією ж ухвалою у задоволенні заяв ОСОБА_5 про зупинення дії та виконання рішення Печерського районного суду міста Києва від 21 травня 
2020 року до закінчення його перегляду в касаційному порядку відмовлено.
Ухвалою Верховного Суду від08 квітня 2021 року у задоволенні заяви 
ОСОБА_5 про зупинення дії та виконання рішення Печерського районного суду міста Києва від 21 травня 2020 року відмовлено.
Ухвалою Верховного Суду від 19 січня 2022 року справу призначено до судового розгляду.
Межі та підстави касаційного перегляду
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції 
в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).
В ухвалі Верховного Суду від 04 березня 2021 року вказано, що доводи касаційної скарги містять підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України. Зазначено, що відсутній висновок Верховного суду щодо застосування частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію на нерухоме майно та їх обтяжень» у подібних правовідносинах; апеляційний суд в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 щодо застосування статті 55 Конституції України, статей 321, 387, 388 ЦК України, від 07 липня 2020 року у справі № 910/10647/18, від 27 травня 2020 року у справі № 522/4902/19; судове рішення ухвалено з порушенням пунктів 5, 8 частини першої, пунктів 1, 3 частини третьої статті 411 ЦПК України.
В ухвалі Верховного Суду від 15 березня 2021 року зазначено, що доводи касаційної скарги містять підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України. Вказано, що апеляційний суд в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі 
№ 826/9341/17, від 24 квітня 2019 року у справі № 442/4490/18, від 27 травня 
2020 року у справі № 522/4902/19, від 07 липня 2020 року у справі № 910/10647/18, від 17 лютого 2021 року у справі № 757/31829/19, від 18 листопада 2020 року 
у справі № 154/883/19-ц; судове рішення ухвалено з порушенням пунктів 5, 6, 8 частини першої, пунктів 1, 3 частини третьої статті 411 ЦПК України.
Фактичні обставини справи
Суди встановили, що 04 червня 2015 року позивач придбав у власність за договорами купівлі-продажу земельні ділянки з кадастровими номерами 7124986000:04:002:0441, 7124986000:04:002:0440, 7124986000:04:002:0439, 7124986000:02:002:0018, 7124986000:02:002:0017, 7124986000:02:002:0016 за адресою: АДРЕСА_1 та блок кімнат АДРЕСА_2 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 за адресою: АДРЕСА_6 .
16 березня 2017 року до Міністерства юстиції України надійшла скарга 
ОСОБА_5 від 15 березня 2017 року на рішення, дії та бездіяльність приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу Велікова А. І., приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Степаненко А. М., приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Велікової Н. А. під час реєстрації та оформлення права власності на об`єкт нерухомості за іншими особами.
За результатами розгляду скарги 12 травня 2017 року Комісією з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації складено висновок, згідно з яким комісія вирішила задовольнити скаргу ОСОБА_5 частково, а саме: скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 27 червня 2013 року № 3499516, 3498762, 3495838, 3496553, 3494770, 3497395, прийняті приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Веліковим А. І.; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 21 березня 2014 року 
№ 11813894, прийняте приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Веліковою Н. А.; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 04 червня 2015 року № 21827207, 21826168, 21825653, 21824864, 21826687, 21827015, 21823486, прийняті приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Степаненко Л. М. У задоволенні інших вимог скарги ОСОБА_5 відмовлено.
На підставі висновку комісії від 12 травня 2017 року Міністерством юстиції України видано наказ № 1543/5 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень», яким скаргу ОСОБА_5 задоволено частково та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 27 червня 2013 року № 3499516, 3498762, 3495838, 3496553, 3494770, 3497395, прийняті приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Веліковим А. І.; скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 21 березня 2014 року 
№ 11813894, прийняте приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Веліковою Н. А.; скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 04 червня 2015 року № 21827207, 21826168, 21825653, 21824864, 21826687, 21827015, 21823486 прийняті приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Степаненко Л. М.
Виконання наказу покладено на Департамент державної реєстрації та нотаріату.
У 2017 році позивач звертався з адміністративним позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва щодо оскарження вказаного наказу Міністерства юстиції України.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 грудня 2017 року 
у справі № 826/9341/17 позов ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про скасування наказу та зобов`язання вчинити дії задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України від 12 травня 2017 року № 1543/5 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» та зобов`язано Міністерство юстиції України поновити в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записи про право власності, про які йдеться у позовній заяві, за ОСОБА_1 .
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 21 березня 
2018 року апеляційну скаргу Міністерства юстиції України залишено без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 
27 грудня 2017 року - без змін.
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 14 червня 
2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишено без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 грудня 2017 року - без змін.
Постановою Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року вказані судові рішення скасовано у зв`язку із порушенням правил юрисдикції адміністративних судів, провадження у справі закрито. Суд касаційної інстанції дійшов висновку, що вказана справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Позиція Верховного Суду
Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).
Згідно статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року в справі № 756/2298/18 (провадження № 61-3976св21) вказано, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року 
в адміністративній справі № 826/9341/17 (провадження № 11-318апп19) за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про скасування наказу та зобов`язання вчинити дії зазначено, що «публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень. Виникнення спірних правовідносин зумовлено незгодою ОСОБА_1 з наказом Мін`юсту від 15 березня 2017 року № 1543/5 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень». Тобто позовні вимоги у справі заявлено на поновлення порушеного цивільного (майнового) права позивача. Ураховуючи те, що позовні вимоги в цій справі є похідними при вирішенні судом питання щодо правомірності набуття фізичними особами права власності на спірне майно і можуть впливати на майнові права та інтереси цих осіб, Велика Палата Верховного Суду, незважаючи на участь у спорі суб`єкта владних повноважень, дійшла висновку про те, що цей спір не є публічно-правовим та не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Тобто предметом спору у цій справі є визнання права власності на нерухоме майно, оскільки зазначені позовні вимоги приводять до вирішення питання про право власності на це нерухоме майно. Отже, спірні правовідносини у справі пов`язані з необхідністю захисту права на об`єкт нерухомого майна, тобто права цивільного, тому позов у справі не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства».
Вказана адміністративна справа переглядалась у касаційному порядку за касаційними Міністерства юстиції України та ОСОБА_5 .
У справі, що переглядається, зміст і характер відносин між учасниками справи, встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи, підтверджують, що цей спір виник між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
ОСОБА_4 , тобто особами, речові права на майно яких оспорюється та щодо яких здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тому Міністерство юстиції України як орган, який здійснює повноваження у сфері державної реєстрації прав, є неналежним відповідачем у цій справі. У зв`язку з цим 
в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання незаконним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії необхідно відмовити із зазначеної підстави.
Висновки за результатами розгляду касаційних скарг
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина третя статті 400 ЦПК України).
З урахуванням необхідності врахування висновку щодо застосування норм права викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року в справі 
№ 756/2298/18 (провадження № 61-3976св21), колегія суддів вважає, що оскаржені судові рішення ухвалені без додержання норм процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що: касаційні скарги необхідно задовольнити; оскаржені судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
ОСОБА_5 сплатив судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2 305,20 грн та за подання касаційних скарг - 6 964,00 грн (3 482,00 грн * 2 касаційні скарги). Разом з цим за подання касаційних скарг ОСОБА_5 повинен був сплатити 
6 147,20 грн ((1 536,80 * 200 %) * 2 касаційні скарги). Враховуючи результати розгляду касаційних скарг, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 підлягають стягненню витрати на сплату судового збору за подання апеляційної та касаційних скарг у загальному розмірі 8 452,40 грн (6 147,20 грн + 2 305,20 грн).
Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційні скарги ОСОБА_5 задовольнити.
Рішення Печерського районного суду міста Києва від 21 травня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 лютого 2021 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання незаконним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії відмовити.
Стягнути з  ОСОБА_1  на користь ОСОБА_5  8 452,40 грн судових витрат, понесених у зв`язку зі сплатою судового збору за подання апеляційної та касаційних скарг.
З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції рішення Печерського районного суду міста Києва від 21 травня 2020 року та постанова Київського апеляційного суду від 10 лютого 2021 року втрачають законну силу.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий	В. І. Крат	
 	 	
Судді:	Н. О. Антоненко	
 	 	
 	І. О. Дундар   Є. В. Краснощоков   М. М. Русинчук