Єдиний унікальний номер 229/2199/21 
Номер провадження 22-ц/804/236/22        

ПОСТАНОВА
                                                         ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
                                            
19 січня 2022 року
Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :
головуючого - судді Мірути О.А.
суддів Мальованого Ю.М., Хейло Я.В.,
за участю секретаря судового засідання – Гладуха О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Камос» у цивільній справі № 229/2199/21 на рішення Дружківського міського суду Донецької області від 04 жовтня 2021 року за позовом ОСОБА_1 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Камос» про розірвання договору оренди земельної ділянки (суддя Лебеженко В.О.), повний текст рішення складений 11 жовтня 2021 року,

                      В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

   27.04.2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду першої з позовною заявою до СТОВ «Камос», якому просить суд: розірвати договір оренди землі від 01.11.2007 року, укладений між ОСОБА_2 та СТОВ «ім.С.М.Кірова» та стягнути з відповідача на її користь заборгованість по орендній платі в сумі 17884,29грн. (5961,43*3), судовий збір у розмірі 1816,00 грн. про розірвання договору оренди земельної ділянки.
В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначила, що у її власності, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 вересня 2018 року реєстровий № 739, виданого Ясинуватською державною нотаріальною конторою, перебуває земельна ділянка площею 5,1900 га., кадастровий номер 1425583100:02:000:0074, яка розташована на території Новобахмутівської сільської ради Ясинуватського району Донецької області.
01 листопада 2007 року між колишнім власником земельної ділянки ОСОБА_2 та сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «імені С.М. Кірова» був укладений договір оренди землі. Правонаступником цього Товариства в даний час є відповідач СТОВ «КАМОС». 
Після того, як ОСОБА_1 набула права власності на земельну ділянку площею 5,1900 га, (кадастровий номер 1425583100:02:000:0074, яка розташована на території Новобахмутівської сільської ради Ясинуватського району, Донецької області) права та обов`язки за договором оренди від 01.11.2007 року перейшли до неї.
Згідно умов договору встановлена орендна плата за оренду землі в сумі 496,75 грн., яка повинна сплачуватися до кінця кожного поточного року. Розмір орендної плати за останні роки складає 5961,43 грн. 
Однак, відповідач, в порушення зазначених вимог договору, Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України та Закону України «Про оренду землі» взагалі жодного разу не виплатив позивачу оренду плату. 
Між тим, істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. 
    Таким чином, позивачу заподіяно шкоду, що представляє собою реальні збитки та упущену вигоду.  За вказаних обставин вона також має право на стягнення невиплаченої їй орендної плати за весь час прострочення. Сума невиплаченої орендної плати становить 17884,29 грн. Саме ця сума є заборгованістю по орендній платі. Орендна плата була невиплачена за 2018-2020 роки, тобто за три роки. Сума орендної плати за один рік становить 5961,43грн. 

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ 

        Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 04 жовтня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені.
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконав обов`язки визначені ст. 24 Закону України «Про оренду землі» та п.9 Договору, не надав суду доказів на підтвердження виконання умов договору та оплати позивачу коштів за користування орендованою земельною ділянкою (в межах заявлених позовних вимог), зазначена умова договору є істотною, а тому суд прийшов до висновку, що Договір підлягає розірванню. Та стягненню орендної плати за користування земельною ділянкою, яка була невиплачена за 2018-2020 роки, тобто за три роки.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення суду скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог  у повному обсязі.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

В апеляційній скарзі СТОВ «Камос» просило рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. В обґрунтування скарги зазначило, що орендодавець умисно ухилялась від отримання орендної плати за договором, тим самим створила умови для виникнення підстав для розірвання договору оренди землі, що виключало волевиявлення орендаря на систематичну несплату орендної плати. Додатково зазначив, що підприємству стало відомо про укладений та зареєстрований договір емфітевзису стосовно спірної земельної ділянки від 21.07.2017 року строком на 100 років, за яким власнику було сплачено 80 000 грн.
  
УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_3 заперечила вимоги Товариства, оскільки вважає, що суд виніс рішення з дотриманням положень чинного законодавства, а відповідачем не спростовані обставини якими суд обґрунтовував своє рішення.
Представник відповідача ОСОБА_4 доводи апеляційної скарги підтримав та просив рішення суду першої інстанції скасувати, а у задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки вважає, що позивачка порушила ЗУ «Про оренду землі», чим штучно створила умови для не отримання орендної плати.
Представник позивача ОСОБА_5 на задоволенні апеляційної скарги заперечував, наполягав на тому, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, оскільки відповідач повинен був сплачувати орендну плату у відповідності до ст. 532 ЦК України за місцем проживання позивача. 

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом встановлено, що між ОСОБА_2 та СТОВ ім. С.М.Кірова був укладений договір оренди б/н від 01.11.2007 (далі – Договір) (а.с.12), правонаступником якого є СТОВ «КАМОС».
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджено свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , актовий запис № 02, виданий виконавчим комітетом Новобахмутівської сільської ради Ясинуватського району Донецької області.
Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 10 вересня 2018 року № 739 (а.с.10), Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12 вересня 2018 року № 137413774 (а.с.11), ОСОБА_1 набула права власності на земельну ділянку площею 5,1900 га., кадастровий номер 1425583100:02:000:0074, яка розташована на території Новобахмутівської сільської ради Ясинуватського району, Донецької області, після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до п. 1 наведеного Договору, орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Новобахмутівської сільської ради.
Згідно з п. 2 Договору, в оренду передається земельна ділянка загальною площею 5,19 га., у тому числі пашня 5,19 га. 
Пунктом 8 Договору, визначено, що договір укладено на 15 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію (а.с.12). 
Згідно з п. 9 укладеного між сторонами Договору, орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі або натуроплатою (за бажанням орендодавця) та розмірі 1,1% 496, 75 грн.
Пунктом 10 Договору встановлено, що обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється без урахування індексів інфляції.
Між тим, пунктом 13 Договору, розмір орендної плати переглядається кожні три роки (а.с.12).
Відповідно до п. 11 Договору, орендна плата вноситься до кінця поточного року. 
    Пунктом 39 Договору, визначено, що за невиконання або неналежне виконання договору сторони несуть відповідальність відповідно до Закону та цього договору (а.с.13).
    Відповідно до п. 9 Договору Орендна плата вноситься у грошовій формі в розмірі 496,75 грн. 
   Оренда плата вноситься до кінця поточного року (п.11 Договору) (а.с.12).

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

          Апеляційна скарга  СТОВ «Камос» підлягає задоволенню.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Статтями 263-264 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим , тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права , на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, тощо.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом першої інстанції було зроблено висновок про те, що систематична несплата орендної плати є підставою для розірвання договору оренди землі. У зв`язку із порушенням товариством свого обов`язку щодо систематичної виплати орендної плати на протязі 2018-2020 років, вимоги позивачки щодо розірвання договору оренди від 01 листопада 2007 року підлягають задоволенню.
            Апеляційний суд не може погодитися з висновками суду першої інстанції з насту3пних підстав.
Правовідносини сторін за договором оренди землі регулюються спеціальним Законом України «Про оренду землі», ЗК України та загальними нормами ЦК України щодо підстав дострокового розірвання договору.
За загальними правилами статті 651 ЦК України умовою розірвання договору оренди в односторонньому порядку є істотне порушення умов договору та інші випадки, встановлені договором та законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Відповідно до статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.
Пунктом "д" частини першої статті 141 ЗК України передбачено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, систематична несплата орендної плати.
Стаття 13 Закону України «Про оренду землі» визначає, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно із частиною першою статті 21 цього Закону орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.
Орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема, своєчасного внесення орендної плати (стаття 24 Закону України «Про оренду землі»).
Відповідно до частини другої статті 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець зобов`язаний не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою.
Положеннями частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі» також передбачені умови розірвання договору оренди землі, якими є невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, випадкове знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також підстави, визначені земельним законодавством та іншими законами України.
Отже, за змістом статті 141 ЗК України та статті 32 Закону України «Про оренду землі» підставою розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати.
Судом першої інстанції обґрунтовано було здійснене посилання на зазначені норми законодавства, але не надано належної оцінки доказам того, щодо порушення позивачем ст. 31 ЗУ«Про оренду землі» та вжиття СТОВ «Камос» заходів для виконання свого обов`язку за договором в частині виплати орендної плати позивачу. 
Відповідно до абзацу 5 статті 31 Закону України «Про оренду землі»  особа, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває в оренді, протягом одного місяця з дня державної реєстрації права власності на неї зобов`язана повідомити про це орендаря в порядку, визначеному статтею 148-1 Земельного кодексу України.
Відповідно до статті 148-1 Земельного кодексу України, до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки.
Особа, яка набула право власності на земельну ділянку, протягом одного місяця з дня набуття права власності на неї зобов`язана повідомити про це її користувачів із зазначенням:
кадастрового номера (за наявності), місця розташування та площі земельної ділянки;
найменування (для юридичних осіб), прізвища, ім`я, по батькові (для фізичних осіб) нового власника;
місця проживання (знаходження) нового власника, його поштової адреси;
платіжних реквізитів (у разі, якщо законом або договором передбачена плата за користування земельною ділянкою у грошовій формі).
Повідомлення надсилається користувачу земельної ділянки рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається йому особисто під розписку.
Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що позивач ОСОБА_1 після отримання у спадщину земельної ділянки, що є предметом Договору, у встановленому законом порядку повідомила про перехід права власності орендаря.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до переконання, що прострочення орендної плати за умовами Договору  виникло не з вини орендаря, оскільки ОСОБА_1 після переходу до неї права власності на земельну ділянку, що є предметом Договору, не виконала зобов`язання, визначене законом щодо належного повідомлення орендаря про зміну власника.
Крім того, на підтвердження своїх доводів товариством було надано суду примірник місцевої газети «Провинция» № 45 від 04 листопада 2020 року, у якому СТОВ «Камос» було розміщено оголошення з проханням орендодавців та спадкоємців отримати орендну плату за використання земельних ділянок сільськогосподарського призначення згідно укладених договорів оренди землі в строк до 31 грудня 2020 року. (а.с.32).
Вказані вище фактичні обставини справи і надані сторонами докази на підтвердження своїх вимог підлягають оцінці в їх сукупності з урахуванням вимог закону.
Так, згідно частини третьої статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
            З матеріалів справи вбачається, що до 2018 року відповідачем виконувався обов`язок щодо виплати орендної плати за спірним договором та вживалися заходи для виконання своїх зобов`язань перед орендодавцем, тобто до моменту переходу право на спадщину за законом до позивача ОСОБА_1 .  
Крім того, з рішення Дружківського міського суду Донецької області від 18.02.2020 року вбачається, що під час дії договору оренди від 01.11.2007 року, у 2018 році позивачем ОСОБА_1 був укладений договір емфітевзису щодо тієї ж земельної ділянки з ОСОБА_3 . 
            Ст. 55 Конституції України визначено, що право на захист можливе лише у разі його порушення, тому логічною  вимогою при захисті такого права є обґрунтування такого порушення. Отже, порушення права має бути реальним, стосуватися індивідуально вираженого права або інтересів особи, яка стверджує про його порушення, а саме право – конкретизоване у законах України.
             Аналогічну позиція закріплена Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Стаття 13 Конвенції під назвою «Право на ефективний засіб юридичного захисту» проголошує: «Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження».
            Отже, відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті і є підставами для прийняття судом рішення про відмову в позові.
            Статтями 11, 15 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язків  виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного судочинства. Кожна особа має право на судовий захист.
Захист цивільних прав – це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
   Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнанні або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду, при оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно врахувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. 
            З`ясувавши обставини по справі та перевіривши їх доказами,  апеляційний суд приходить до висновку, що позивач, набувши право власності на земельну ділянку, що перебуває в оренді, протягом одного місяця з дня державної реєстрації права власності, не маючи бажання збереження орендних правовідносин з відповідачем, навмисно, в порушення вимог статті 31 Закону України «Про оренду землі»,  не повідомила про це орендаря в порядку, визначеному статтею 148-1 Земельного кодексу України, внаслідок чого не отримала орендну плату за 2018-2020 рік, чим створила штучні підстави для розірвання договору оренди.
При цьому колегія суддів вважає необґрунтованими посилання представника позивача ОСОБА_5 на ту обставину, що відповідач повинен був сплачувати орендну плату у відповідності до ст. 532 ЦК України за місцем проживання позивача, оскільки відповідно до ч.1 ст. 9 ЦК України положення цього  Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сфері використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.
             Отже, оскільки відносини між сторонами по справі врегульовуються Законом України «Про оренду землі»  та Земельним кодексом України, то до них не застосовуються положення ЦК України, а тому посилання представника позивача ОСОБА_5 на ст. 532 ЦК України щодо обов`язку виконання умов договору відповідачем за місцем проживання позивача не заслуговують на увагу.                
            Також колегія суддів не погоджується з рішенням суду першої інстанції  про стягнення з відповідача заборгованості по орендній платі.  
            На підставі належних та допустимих доказів по справі судом встановлено, що відповідач визнає право позивача на отримання орендної плати за землю, до переходу права власності на земельну ділянку позивачу сплачував за користування земельної ділянки орендну плату попередньому власнику, бажає його виконати у добровільному порядку, але позбавлений можливості виконати свій обов`язок через порушення позивачем вимог статті 31 Закону України «Про оренду землі», а саме не  повідомлення орендаря про набуття права власності в порядку, визначеному статтею 148-1 Земельного кодексу України.
            На підставі встановлених обставини по справі,  колегія суддів приходить до переконання про відсутність порушення відповідачем права позивача на отримання  орендної плати, яке б підлягало захисту в судовому порядку, а тому не погоджується з рішенням суду першої інстанції в цій частині.
Доводи ОСОБА_1 , що відповідачу було відомо про її місце проживання та він мав можливість оплати орендної плати не знайшли свого підтвердження, оскільки як вбачається з матеріалів справи, а саме з відповіді СТОВ «Камос», ОСОБА_1 зверталась до відповідача через свого представника ОСОБА_6 , при цьому не зазначаючи свою домашню адресу.   Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.
На підставі викладеного, колегія суддів приходить до переконання, що висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог позивача через систематичне умисне порушення відповідачем умов договору по сплаті орендної плати не відповідає встановленим обставинам по справі. а встановлена відсутність порушеного права позивачки з боку відповідача є підставою для прийняття судом рішення про відмову у задоволенні позову.
            Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд. та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINAv. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСІІЛ, від 18 липня 2006 року).

       ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Згідно із ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на те, що доводи скарги спростовують висновки суду, суд першої інстанції ухвалив своє рішення: при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи; за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; з порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, тому відповідно колегія суддів задовольняє апеляційну скаргу, оскаржене рішення скасовує повністю та ухвалює нове рішення про відмову у задоволенні позову.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до ст. 141 ЦПК України відповідачу підлягають відшкодуванню за рахунок позивача понесені відповідачем витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 2724 грн.

Керуючись ст. ст.7, 19, 367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

      П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Камос»   - задовольнити.
  Рішення Дружківського міського суду Донецької області від 04 жовтня 2021 року -скасувати.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Камос» про розірвання договору оренди земельної ділянки - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Камос» судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 2724 (дві тисячі сімсот двадцять чотири) гривні.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя:      О.А. Мірута

Судді:        Ю.М. Мальований  

          Я.В. Хейло

           Повний текст постанови складений 20.01.2022 року

           Суддя: