ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 601/2335/20	Головуючий у 1-й інстанції   Білосевич Г.С. 	
Провадження № 22-ц/817/243/22 	Суддя - доповідач - Храпак Н.М.	
Категорія - 304090000 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2022 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Храпак Н.М. 
суддів -  Дикун С. І., Парандюк Т. С., 
за участю секретаря - Романська К.М. 
та представника позивача АТ КБ “Приватбанк” - адвоката Панькова О.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №601/2335/20 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 03 грудня 2021 року, ухваленого суддею Білосевич Г.С., повний текст якого складений 08 грудня 2021 року, у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
В С Т А Н О В И В:
у листопаді 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк “Приватбанк” звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 28 вересня 2009 року у розмірі 33 967 (тридцять три тисячі дев`ятсот шістдесят сім) гривень 92 копійки станом на 11 жовтня 2020 року, а також судові витрати у розмірі 2 102 (дві тисячі сто дві) гривні (а.с. 2-4).
В обґрунтування позовних вимог АТ КБ “Приватбанк” зазначило, що ОСОБА_1 звернулась до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву від 28 вересня 2009 року. При підписанні анкети-заяви відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з “Умовами та правилами надання банківських послуг” “Тарифами”, які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідачка ознайомлена із Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви. Відповідно до виявленого бажання відповідачці було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому збільшився до 11 200 гривень. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту встановленого Банком та його зміну за рішенням та ініціативою Банку, відповідно до п.3.2 та п.3.3 Умов та Правил надання банківських послуг. Позивач свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачці можливості розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідачка не надала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитним договором, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов кредитного договору, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 11 жовтня 2020 року становить 33 967 (тридцять три тисячі дев`ятсот шістдесят сім) гривень 92 копійки, яка складається із наступного: 20 190 гривень 46 копійок — заборгованість за простроченим тілом кредиту; 7 058 гривень 58 копійок — заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625; 6 718 гривень 88 копійок — нарахована пеня.
Заочним рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 18 березня 2021 року позов — задоволено частково.
Стягнуто із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” (рах № НОМЕР_2 , МФО 305299, код ЄДРПОУ: 14360570) заборгованість у розмірі 27 249 (двадцять сім тисяч двісті сорок дев`ять) гривень 04 копійок за кредитним договором №б/н від 28 вересня 2009 року та судові витрати по справі у розмірі 2 102 (дві тисячі сто дві) гривні судового збору (а.с. 60-61).
26 травня 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд із заявою про перегляд заочного рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 18 березня 2021 року (а.с. 70-79).
Ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 12 серпня 2021 року поновлено ОСОБА_2 пропущений строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 18 березня 2021 року в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Заочне рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 18 березня 2021 року по даній справі — скасовано та призначено дану справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 146-147).
Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 03 грудня 2021 року у задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 28 вересня 2009 року в розмірі 33 967 (тридцять три тисячі дев`ятсот шістдесят сім) гривень 92 копійки — відмовлено (а.с. 166-169).
В апеляційній скарзі Акціонерне товариство комерційний банк “Приватбанк” просить скасувати рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 03 грудня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ “Приватбанк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості — задовольнити в повному обсязі, а також стягнути судові витрати, посилаючись на те, що воно є незаконним, винесеним з порушенням норм процесуального та матеріального права, за недоведеністю обставинам, що мають значення та невідповідності висновків суду обставинам справи (а.с. 172-176).
В обґрунтування апеляційної скарги АТ КБ “Приватбанк” зазначило, що відповідач під час отримання кредитної картки 02 грудня 2009 року особисто підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитки “Універсальна, 55 днів пільгового періоду”, в якій зазначено: базова відсоткова ставка за користування кредитом — 2,5%; розмір щомісячних платежів у розмірі 7% від заборгованості; строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним; пеня = пеня (1) + пеня (2), де пеня (1) — базова% ставка за договором/30 — нараховується за кожен день прострочення кредиту, пеня (2) — 1% від заборгованості, але не менше 30 гривень в місяць, нараховується раз в місяць; розмір штрафів при порушенні термінів платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж 30 днів, а саме: 500 гривень + 5% від суми заборгованості по кредитному договору. Тобто, сторонами при укладенні кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору. Вказують, що суду надано конкретну редакцію Умов та Правил надання банківських послуг, до якої приєднався відповідач при підписанні анкети-заяви та укладенні договору, разом із наказом про її затвердження. Кредитний договір повністю відповідає вимогам ч.2 ст.208, ч.1 ст.207 ЦК України, якими встановлено вимоги для письмової форми правочину. Спірний кредитний договір є публічним договором, умови якого відповідно до ч.2 ст.633 ЦК України є однаковими для всіх споживачів аналогічних банківських послуг, що надаються банком. Посилаються на те, що відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Крім цього, при підвищенні процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди, тощо), дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора, тощо. Натомість, відповідач не звертався до банку із письмовими заявами про розірвання кредитного договору, а продовжував робити зняття та погашення коштів, а отже, остання прийняла нові Тарифи та погодилася із їх зміною. Суд не перевірив розрахунок заборгованості та доводи банку про те, що позичальник користувався грошовими коштами, виконував умови кредитного договору, частково сплачуючи заборгованість за договором у тому числі відсотки, пеню та комісії, а отже, визнав свої зобов`язання за угодою та розміри встановлених обов`язкових платежів.
Від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу — залишити без задоволення, а оскаржуване рішення — залишити без змін, посилаючись на те, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Позивач вказує, що у відповідача виникла заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 20 190,46 гривень, проте в матеріалах справи зазначено, що максимальний розмір кредитного ліміту останньої становив 11 200 гривень, а 23 серпня 2018 року їй кредитний ліміт було зменшено та встановлено ліміт у розмірі 0 гривень. Таким чином, позивачем неправомірно здійснюється стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту та простроченими відсотками у розмірі 33 967,92 гривень, тоді як на час звернення з позовною заявою сума кредитного ліміту становила 0 гривень. Крім цього, звертає увагу на те, що на офіційному сайті АТ КБ “Приватбанк” містяться різні редакції Умов та Правил, однак, найбільш ранньою з них є редакція від 01 вересня 2013 року. Тому, відповідач не могла ознайомитися 28 вересня 2009 року з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку на сайті позивача, а доказів ознайомлення з умовами кредитного договору в інший спосіб останній не надав, тому згідно норм ч.1 ст.634, ч.2 ст.207, ч.1, 2 ст.1055 ЦК України надані позивачем Умови та Правила та Тарифи банку, які не були підписані позичальником, не можуть бути частиною кредитного договору та не складають разом із підписаною заявою кредитний договір.
Представник АТ КБ “Приватбанк” - адвокат Паньков О.П. апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на доводи викладеній в ній.
ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про час, дату і місце проведення судового засідання, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №4600117118322.
У відповідності до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника процесу за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників процесу.
Заслухавши пояснення представника АТ КБ “Приватбанк” - адвоката Панькова О.П., ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржене судове рішення відповідає, з огляду на таке.
Судом встановлено, що 28 вересня 2009 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк “Приватбанк”, правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк “Приватбанк”, укладено кредитний договір з ОСОБА_1 , згідно з умовами якого остання отримала кредит, шляхом підписання заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з “Умовами та правилами надання банківських послуг” та “Тарифами Банку”, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг (далі - Договір), що підтверджується підписом у заяві.
Згідно заяви від 27 жовтня 2009 року сума кредитного ліміту була встановлена в розмірі 500 гривень, базова процентна ставка 30% річних, строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії карти. Порядок погашення кредиту встановлюється у вигляді щомісячних платежів в розмірі 7% від суми заборгованості. Погашення заборгованості з кредитного ліміту може проводитися шляхом внесення коштів на карту клієнта, або списанням банком коштів з дебетового рахунку (а.с. 17).
ОСОБА_1 підписала вищезазначену заяву.
Для користування кредитним картковим рахунком 27 жовтня 2009 року ОСОБА_1 отримала кредитну картку № НОМЕР_3 , що підтверджується підписом відповідачки на заяві.
Згідно з довідкою, виданої АТ КБ “Приватбанк”, ОСОБА_2 було видано три кредитні картки: № НОМЕР_3 (термін дії до 09/13); № НОМЕР_4 (термін дії до 05/17); № НОМЕР_5 (термін дії до 04/18) (а.с. 15).
Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, за умовами даного договору позивачу було видано платіжну картку “Універсальна 55 днів пільгового періоду” №5457082927074257, старт карткового рахунку датований 27 жовтня 2009 року з встановленням кредитного ліміту у розмірі 0,00 грн., в подальшому кредитний ліміт змінювався, а саме: 27.10.2009 року - 500 грн., 07.02.2010 року - 840 грн., 08.02.2010 року - 840 грн., 10.02.2010 року - 840 грн., 16.04.2010 року — 1 960 грн., 05.10.2010 року — 6 500 грн., 06.06.2011 року — 7 200 грн., 31.01.2017 року — 11 200 грн., 06.02.2017 року — 11 200 грн., 23.08.2018 року — 0,00 грн (а.с. 16).
До кредитного договору банк додав Довідку про умови кредитування з використанням кредитки “Універсальна”, 55 днів пільгового періоду” (а.с. 18) та Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 19-28).
Відповідач не ознайомлена з долученими до матеріалів справи Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифом обслуговування кредитних карт “Універсальна”, “Універсальна, 55 днів пільгового періоду”, оскільки відсутній її підпис на вказаних Умовах та Тарифі.
Згідно розрахунку, виданого АТ КБ “Приват Банк”, сума заборгованості ОСОБА_1 по кредитному договору №б/н від 28 вересня 2009 року станом на 11 жовтня 2020 року становить 33 967 (тридцять три тисячі дев`ятсот шістдесят сім) гривень 92 копійки, яка складається із наступного: 20 190 (двадцять тисяч сто дев`яносто) гривень 46 копійок — заборгованість за тілом кредиту, в тому числі: 0,00 гривень — заборгованість за поточним тілом кредиту; 20 190 (двадцять тисяч сто дев`яносто) гривень 46 копійок - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 гривень — заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 гривень — заборгованість за простроченими відсотками; 7 058 (сім тисяч п`ятдесят вісім) гривень 58 копійок — заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України; 6 718 (шість тисяч сімсот вісімнадцять) гривень 88 копійок — нарахована пеня; 0,00 гривень — нараховано комісії (а.с. 5-14).
Згідно наданої позивачем виписки по особовому рахунку клієнта ОСОБА_1 видно, що з вказаного рахунку здійснювалось списання коштів з підстав, які зініційовані відповідачем: зняття готівки, переказ, купівля товарів, послуг; які зініційовані позивачем: нарахування відсотків, пені, комісій (нарахування яких передбачено в довідці про умови кредитування з використанням кредитки “Універсальна”, 55 днів пільгового періоду”); правова природа яких не пов`язана з договором кредиту чи рахунку: миттєва розстрочка (а.с. 37-46).
У заяві позичальника від 27 жовтня 2009 року процентна ставка зазначена в розмірі 30 відсотків річних. Проте, процентна ставка змінювалась, а саме з 01 вересня 2014 року — 34,80%, з 01 квітня 2015 року — 43,20%. За таких обставин, проценти змінювались та нараховувались у підвищеному розмірі, що суперечить умовам кредитування.
Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив із того, що позивач, обґрунтовуючи право вимоги про стягнення заборгованості за кредитом та заборгованості за простроченими процентами за користування кредитом, крім самих розрахунків кредитної заборгованості за договором від 28 вересня 2009 року, посилався на Умови та правила надання банківських послуг, як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг “ПриватБанку”, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Із розрахунків заборгованості за кредитним договором від 28.09.2009 року станом на 31.08.2015, станом на 30.09.2019, станом на 11.10.2020 та виписки по особовому рахунку, наданих позивачем, вбачається, що з 01.09.2014 року відповідачці безпідставно, періодично нараховувалися проценти за підвищеною процентною ставкою, заборгованість за якими відносилася на тіло кредиту поза межами ліміту, встановленого за кредитними картами відповідача. На тіло кредиту, збільшене за рахунок списання вказаних процентів, в свою чергу нараховувалися відсотки. Грошові кошти, які були сплачені відповідачем на погашення заборгованості неправомірно відносилися на погашення протиправно збільшених відсотків та тіла кредиту, збільшеного за рахунок списання цих відсотків. Отже, розмір заборгованості, заявлений позивачем, визначений усупереч вимог закону та умов договору. Наявність непогашеної заборгованості не доведена позивачем. Надані позивачем розрахунки кредитної заборгованості не є безспірними доказами розміру заборгованості. Таким чином, за встановлених обставин справи, суд не вважав доведеною наявність заборгованості ОСОБА_1 в розмірі 33 967,92 грн. 
Колегія суддів, з даними висновками суду першої інстанції повністю погоджується, виходячи з такого.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ “ПриватБанк”).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Як вбачається з матеріалів справи банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути заборгованість за простроченим тілом кредиту, заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит та пеню.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги у цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, послався на виписку з рахунку, з якої видно, що заборгованість за тілом кредиту - 0,00 грн., за простроченим тілом кредиту 20190,46 грн. Однак вказана заборгованість сформована з процентів, що зараховані банком для погашення за рахунок кредиту, в розмірі, який не передбачений ні заявою-анкетою, ні довідкою про умови кредитування, з автоматичного погашення заборгованості, штрафів, пені, комісії за обслуговування кредиту. Останнє зняття готівки в сумі 480 грн. відбулося 09.08.2014.
Крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Тарифів Банку та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті (https://privatbank.ua), як невід`ємні частини спірного договору.
Витягом з Умов та Правил надання батьківських послуг у ПриватБанку, які розміщені на сайті (https:// www.privatbank.ua), що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначено, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.
При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та Правил розуміла відповідачка та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
Колегія суддів вважає, що в цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим АТ КБ “ПриватБанк” у період - з часу виникнення спірних правовідносин (28 вересня 2009 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (26 листопада 2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов та Правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції правильно виходив з того, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме доданий до позовної заяви витяг з Умов та Правил, які надав банк, відповідач розуміла та ознайомилася і погодилися з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.
Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19).
Крім цього, з 23 серпня 2018 року ОСОБА_2 був встановлений кредитний ліміт у розмірі 0,00 гривень, проте не дивлячись на це АТ КБ “ПриватБанк” за рахунок автоматичного погашення заборгованості, списання відсотків за ставкою 3,5, штрафу, пені та нарахування комісії встановило заборгованість за просточеним тілом кредиту в сумі 20 190,46 грн. 
Однак, тіло кредиту - це та сума, на яку оформляється кредитний договір та яка є розміром основного зобов`язання, на який нараховується розмір відсотків за їх використання та у випадку порушення строків та розміру його виконання, відповідно неустойка, а також інші санкції встановлені договором.
В даному випадку вказана заборгованість за просточеним тілом кредиту сформована з процентів, що зараховані банком для погашення за рахунок кредиту, з автоматичного погашення заборгованості, штрафів, пені, комісії за обслуговування кредиту.
Також, колегія суддів вважає, що розрахунок заборгованості сам по собі не може бути належним та допустимим доказом наявності та розміру заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 20 190 (двадцять тисяч сто дев`яносто) гривень 46 копійок, оскільки банк не вказав підстави нарахування заборгованості за простроченим тілом кредиту у заявленому розмірі, розрахунок у цій частині нічим не підтверджується та його правильність неможливо перевірити.
Доводи апеляційної скарги про те, що виписка з рахунку боржника є первинним бухгалтерським документом та безумовним підтвердженням отримання боржником коштів та користування ними, не є підставою для скасування законного судового рішення, оскільки виходячи з принципу змагальності, саме позивач (банк) має довести не лише факт кредитних відносин, а й розмір кредитної заборгованості, проте з цього документу неможливо встановити розмір отриманих у кредит коштів, а також тіло кредиту, що узгоджується з висновками Великої Палата Верховного Суду, викладеними у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19), які також враховані Верховним Судом у постанові від 12 травня 2021 року у справі №206/1881/20 (провадження №61-631св21).
Враховуючи наведене, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” слід залишити без задоволення, а рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 03 грудня 2021 року — залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на позивача в межах ним понесених.
Зважаючи на те, що предметом апеляційного оскарження є рішення у справі, що стосується стягнення заборгованості за кредитним договором, ціна позову у якій не перевищує 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому відповідно до частини 3 статті 389 ЦПК України судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст.35, 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” — залишити без задоволення.
Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 03 грудня 2021 року — залишити без змін.
Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на позивача в межах ним понесених.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення виготовлений 22 лютого 2022 року.

Головуючий 
Судді