ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"21" грудня 2021 р.           Справа№ 910/10860/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Шаптали  Є.Ю.
суддів:            Яковлєва М.Л. 
          Куксова В.В. 
 
          при секретарі  Токаревій А.Г.
за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 21.12.2021.
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Київської міської прокуратури 
на ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.07.2021 у справі №910/10860/21 (суддя Картавцева Ю.В.) за заявою Першого заступника керівника Київської міської прокуратури про забезпечення позову у справі №910/10860/21
за позовом Першого заступника керівника Київської міської прокуратури в інтересах держави в особі Київської міської ради            
до Публічного акціонерного товариства "АТП 13058"                                    
про скасування державної реєстрації, розірвання договору оренди землі

ВСТАНОВИВ:
Перший заступник керівника Київської міської прокуратури в інтересах держави в особі Київської міської ради звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «АПТ 13058», у якому просить суд:
- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 18.02.2016, індексний номер 28320142 та від 01.03.2016, індексний номер 28522642 та здійснену на їх підставі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права оренди за Публічним акціонерним товариством «АТП 13058» (код ЄДРПОУ 05475147) земельної ділянки площею 7,7001 га (кадастровий номер 8000000000:79:286:0004) по вул. Кайсарова 7/9 у Голосіївському районі м. Києва;
- розірвати договір оренди земельної ділянки площею 7,7001 га, яка розташована по вул. Кайсарова, 7/9 у Голосіївському районі м. Києва (кадастровий номер 8000000000:79:286:0004), укладений між Київською міською радою та Публічним акціонерним товариством «АТП 13058», який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербаковим В.З. та зареєстрований в реєстрі за № 849 від 01.09.2003.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідач у порушення вимог чинного законодавства та договору оренди використовує спірну земельну ділянку не за цільовим призначенням, а для будівництва житлового комплексу.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.07.2021 суд ухвалив: прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; справу розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначити на 03.08.2021.
13.07.2021 через відділ діловодства суду від Першого заступника керівника Київської міської прокуратури надійшла заява про вжиття заходів забезпечення позову, у якій заявник просить суд постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення позову, якою заборонити Публічному акціонерному товариству «АТП 13058» та будь-яким іншим особам, з якими укладено договори про здійснення підготовчих, вишукувальних та будівельних робіт на земельній ділянці площею 7,7001 га (кадастровий номер 8000000000:79:286:0004) по вул. Кайсарова, 7/9 у Голосіївському районі м. Києва, вчиняти будь-які дії щодо проведення будівельних та вишукувальних робіт щодо будівництва житлового комплексу на вул. Кайсарова, 7/9 у Голосіївському районі м. Києва, а також заборонити здійснювати будь-які дії із вказаною земельною ділянкою.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.07.2021 у справі №910/10860/21 у задоволенні заяви Першого заступника керівника Київської міської прокуратури про забезпечення позову у справі № 910/10860/21 відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заява про забезпечення позову не містить обґрунтованих мотивів, на підставі яких суд міг би дійти висновку щодо доцільності та необхідності забезпечення позову.
Не погодившись з прийнятою ухвалою суду першої інстанції, Київська міська прокуратура звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.07.2021 у справі №910/10860/21 скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву Першого заступника керівника Київської міської прокуратури в інтересах держави в особі Київської міської ради про вжиття заходів забезпечення позову у справі №910/10860/21 задовольнити.
Апелянт вважає, що оскаржувана ухвала суду прийнята з невідповідністю викладених у ній висновків обставинам справи та з порушенням норм процесуального права.
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:
- заявлені заходи забезпечення є адекватними, розумними та пов`язаними з предметом позову;
- необхідність вжиття таких заходів обґрунтовується наявністю у відповідача відповідних дозволів на будівництво та здійснення ним будівництва житлового комплексу на спірній земельній ділянці, яка для цієї мети не відводилась, що не було враховано судом першої інстанції;
- невжиття заявлених заходів забезпечення позову ускладнить відновлення порушених прав територіальної громади в разі задоволення позову, зокрема з урахуванням того, що очікувано виникають побоювання, що в разі забудови спірної земельної ділянки житловим комплексом, для будівництва якого вона не відводилась, повно захистити інтереси територіальної громади в межах одного судового провадження без нових звернень до суду буде неможливо.
03.08.2021 матеріали оскарження, разом з апеляційною скаргою, надійшли до Північного апеляційного господарського суду та згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями передані на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є.Ю., судді: Хрипун О.О., Остапенко О.М.
Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/3456/21 від 10.08.2021, у зв`язку з перебуванням судді Остапенко О.М. на лікарняному, призначено повторний автоматизований розподіл справи.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 10.08.2021 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Хрипун О. О., Поляков Б.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.08.2021 апеляційну скаргу Київської міської прокуратури на ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.07.2021 у справі №910/10860/21 прийнято до свого провадження колегією суддів у визначеному складі.
Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Київської міської прокуратури на ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.07.2021 у справі №910/10860/21. 
Розгляд апеляційної скарги призначено на 15.09.2021.
Учасникам справи повідомлено про право подати відзив на апеляційну скаргу, відповідь на відзив, заяви, клопотання, заперечення    та встановлено строки на їх подання.
08.09.2021 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від Публічного акціонерного товариства «АТП 13058» надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому наведено заперечення щодо доводів апеляційної скарги, яку відповідач просить залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін, зазначаючи наступне:
- з огляду на те, що забудова земельної ділянки здійснюється за наявності у відповідача всіх необхідних дозвільних документів на будівництво, заявлені заходи забезпечення позову не відповідають критеріям розумності, обґрунтованості та адекватності відносно предмета позову;
- у разі задоволення заяви про забезпечення позову будуть порушені не тільки права відповідача, а й третіх осіб, які не є учасниками даного судового процесу;
- твердження прокурора про те, що невжиття заявлених заходів у цій справі зробить неможливим ефективний захист та поновлення порушених прав та інтересів держави в особі територіальної громади міста Києва є безпідставним за відсутності висновків про ознаки протиправності дій відповідача, а тому ґрунтуються виключно на припущеннях, що не підтверджені належними та допустимими доказами.
14.09.2021 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від Київської міської прокуратури надійшли пояснення, у яких прокуратура наполягає, що подальша забудова протягом розгляду даної справи спірної земельної ділянки житловим комплексом та введення його в експлуатацію зробить неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову прокурора, а також унеможливить ефективний захист та поновлення порушених прав та інтересів держави в особі територіальної громади міста Києва, за захистом яких прокурор звернувся до суду.
Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/4409/21 від 15.09.2021, у зв`язку з перебуванням судді Полякова Б.М. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 15.09.2021 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Яковлєв М.Л., Хрипун О.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.09.2021 апеляційну скаргу Київської міської прокуратури на ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.07.2021 у справі №910/10860/21 прийнято до свого провадження колегією суддів у визначеному складі та призначено до розгляду на 13.10.2021.
Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/4999/21 від 11.10.2021, у зв`язку з перебуванням судді Хрипуна О.О. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 11.10.2021 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Куксов В.В., Яковлєв М. Л.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.10.2021 апеляційну скаргу Київської міської прокуратури на ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.07.2021 у справі №910/10860/21 прийнято до свого провадження колегією суддів у визначеному складі. Розгляд справи ухвалено здійснювати за раніше визначеною датою та часом.
У судовому засіданні 13.10.2021 оголошено перерву до 10.11.2021.
У період з 08.11.2021 по 19.11.2021 головуючий суддя - Шаптала Є.Ю. перебував на лікарняному, тому судове засідання, яке призначене на 10.11.2021, не відбулось.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.11.2021 розгляд апеляційної скарги Київської міської прокуратури на ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.07.2021 у справі №910/10860/21 призначено на 21.12.2021.
21.12.2021 в судове засідання з`явився прокурор та представник відповідача та надали свої пояснення стосовно апеляційної скарги.
Представник Київської міської ради  в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.
Судом враховано, що у своїх рішеннях Європейський суд неодноразово наголошував, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Суд апеляційної інстанції враховує також правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України», згідно з якою сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.
Згідно з ч. 2 ст. 2 ГПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так, згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (пункти 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»). 
Оскільки явка учасників апеляційного провадження в судове засідання не була визнана обов`язковою, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, зокрема, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими їм процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, беручи до уваги строки розгляду апеляційної скарги, встановлені Господарським процесуальним кодексом України, суд апеляційної інстанції вбачає за можливе розглядати дану апеляційну скаргу за відсутності представника Київської міської ради за наявними у справі матеріалами.
За змістом ч. 1   ст. 271 ГПК України   апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Згідно з частиною першою   статті 270 Господарського процесуального кодексу України   у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.
У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5   ст. 269 Господарського процесуального кодексу України   суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Звернувшись до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову, Перший заступник керівника Київської міської прокуратури просив суд постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення позову, якою заборонити Публічному акціонерному товариству «АТП 13058» та будь-яким іншим особам, з якими укладено договори про здійснення підготовчих, вишукувальних та будівельних робіт на земельній ділянці площею 7,7001 га (кадастровий номер 8000000000:79:286:0004) по вул. Кайсарова, 7/9 у Голосіївському районі м. Києва, вчиняти будь-які дії щодо проведення будівельних та вишукувальних робіт щодо будівництва житлового комплексу на вул. Кайсарова, 7/9 у Голосіївському районі м. Києва, а також заборонити здійснювати будь-які дії із вказаною земельною ділянкою.
В обгрунтування вказаної заяви прокурор зазначив наступне.
01.07.2014 Департаментом містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) надано містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки на вул. Кайсарова, 7/9 у Голосіївському районі м. Києва для будівництва житлового комплексу.
Також, Державною архітектурно-будівельною інспекцією України видано замовнику будівництва - ПАТ «АТП 13058» дозволи на виконання будівельних робіт від 03.11.2016 № ІУ 115163081602 «Будівництво житлового комплексу по вул. Кайсарова, 7/9 у Голосіївському районі м. Києва (1 черга)» та від 11.01.2019 № ІУ 113190111884 «Будівництво житлового комплексу по вул. Кайсарова, 7/9 у Голосіївському районі м. Києва (ІІ черга будівництва)».
Згідно техніко-економічних показників об`єкта будівництва на вказаній земельній ділянці будується два житлових комплекси 21 та 22 поверхів з загальною площею приміщень 112 163,97 кв.м.
Заявник зазначає, що на даний час на підставі незаконної реєстрації речового права щодо земельної ділянки площею 7,7001 га по вул. Кайсарова, 7/9 у Голосіївському районі м. Києва з іншим цільовим призначенням, ПАТ «АТП 13058» вчиняються активні дії щодо забудови спірної ділянки всупереч цільовому призначенню, визначеному рішенням Київської міської ради від 19.12.2002 про її відведення (12.04 для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства) і умовам договору оренди від 01.09.2003.
Враховуючи наведені обставини, Перший заступник керівника Київської міської прокуратури стверджує, що подальша забудова спірної земельної ділянки протягом розгляду даної справи зробить неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову, а також унеможливить ефективний захист та поновлення порушених прав та інтересів держави в особі територіальної громади міста Києва, за захистом яких прокурор звернувся до суду.
Також на вказані обставини посилається прокурор і в апеляційній скарзі.
Відповідно до   статті 136 Господарського процесуального кодексу України   господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених   статтею 137 цього Кодексу   заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Положення зазначеної норми пов`язують вирішення питання про забезпечення позову з обґрунтуванням обставин необхідності такого забезпечення в контексті положень   статті 73 ГПК України, яке (забезпечення) застосовується в якості гарантії задоволення вимог позивача.
За змістом частин 1, 4   статті 137 ГПК України   позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.
Тобто забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.
Аналогічні правові висновки щодо застосування ст.ст. 136, 137 ГПК викладені у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі №910/19256/16, від 14.05.2018 у справі № 910/20479/17, від 14.06.2018 у справі № 916/10/18, від 23.06.2018 у справі № 916/2026/17, від 16.08.2018 у справі № 910/5916/18, від 11.09.2018 у справі № 922/1605/18, від 14.01.2019 у справі № 909/526/18, від 21.01.2019 у справі № 916/1278/18, від 25.01.2019 у справі № 925/288/17, від 26.09.2019 у справі № 904/1417/19.
Під час вирішення питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
При цьому обґрунтування необхідності забезпечення позову покладається саме на учасника справи, який звертається до суду із заявою про забезпечення позову та полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам слід враховувати, що такими заходами не повинні застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. У спорах майнового характеру про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.
Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду та наслідків заборони іншим особам здійснювати певні дії.
Обранням належного заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із вимогами позивача, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи.
Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову необхідно дотримуватися принципу їх співмірності із заявленими позивачем вимогами. Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав інших осіб, не залучених до участі у справі. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову слід враховувати, що такими заходами не повинні порушуватися права осіб, що не є учасниками справи, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.04.2020 у справі №910/12661/19. 
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 16.08.2018 по справі № 910/1040/18 зазначила, що оскільки позивач звернувся до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення, у разі задоволення якого не вимагається примусове виконання, то в цьому випадку мала застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.
Суд звертає увагу, що процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає   стаття 136 Господарського процесуального кодексу України, за змістом якої обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача. Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, наявне у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.
Отже, з урахуванням загальних вимог, передбачених   статтею 73 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.
У рішенні Конституційного Суду України від 16.06.2011 N 5-рп/2011 у справі N 1-6/2011 зазначено, що судочинство охоплює, зокрема, інститут забезпечення позову, який сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого статтею 55 Конституції України.
Необхідною умовою вжиття заходів для забезпечення позову також є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду. Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення виконання рішення суду. Інститут забезпечення позову в господарському процесі запроваджено виключно з метою забезпечення гарантії виконання майбутнього судового рішення.
Отже, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.
Виходячи з викладеного, звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення із такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову, при цьому забезпечення позову не може ґрунтуватись лише на припущеннях заявника.
Згідно ч.1       ст. 74 ГПК    України      кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Як стверджує апелянт, необхідність вжиття заявлених заходів обґрунтовується наявністю у відповідача відповідних дозволів на будівництво та здійснення ним будівництва житлового комплексу на спірній земельній ділянці, яка для цієї мети не відводилась, що на переконання апелянта не було враховано судом першої інстанції.
Дослідивши доводи заяви про забезпечення позову, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що  запропоновані заходи забезпечення позову (заборона вчиняти дії щодо будівництва житлового комплексу) за наявності у відповідача чинних дозвільних документів на виконання будівельних робіт, не відповідають критеріям розумності, обґрунтованості та адекватності відносно предмета спору у даній справі (скасування рішення про державну реєстрацію та розірвання договору оренди спірної земельної ділянки).
Крім того, суд наголошує, що заявником не надано доказів на підтвердження обставин здійснення (наміру здійснення) відповідачем будь-яких дій щодо земельної ділянки, які б безпосередньо унеможливили поновлення прав та інтересів територіальної громади на спірну земельну ділянку у спосіб, визначений позивачем при звернені до суду з даним позовом.
Також, за твердженням прокурора, невжиття заявлених заходів забезпечення позову ускладнить відновлення порушених прав територіальної громади в разі задоволення позову, зокрема з урахуванням того, що очікувано виникають побоювання, що в разі забудови спірної земельної ділянки житловим комплексом, для будівництва якого вона не відводилась, повно захистити інтереси територіальної громади в межах одного судового провадження без нових звернень до суду буде неможливо.
Так, у постанові від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18 Об`єднана палата Касаційного господарського суду зазначила, що у немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.
Суд першої інстанції правильно зауважив про те, що як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів та зазначено у заяві самим заявником, станом на квітень 2021 року динаміка будівництва житлового комплексу на спірній земельній ділянці по більшості об`єктів перебуває на фінальній стадії, то вжиття або невжиття запропонованих заявником заходів забезпечення позову не вплине на ефективність захисту порушених прав в межах даної судової справи.
Перевіривши матеріали справи, дослідивши доводи заяви позивача про забезпечення позову щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності та обґрунтованості викладених у заяві вимог, врахувавши аргументи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що заява про забезпечення позову не містить обґрунтованих мотивів, на підставі яких, суд міг би дійти висновку щодо доцільності та необхідності забезпечення позову, оскільки заявлені заходи забезпечення позову не відповідають вимогам статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України щодо розумності, обґрунтованості та адекватності в контексті сприяння ефективному захисту порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача у разі невжиття судом заявлених заходів забезпечення позову.
Колегією суддів враховано доводи апеляційної скарги, однак суд звертає увагу, що наведені прокурором підстави для вжиття заходів забезпечення позову є припущеннями, що не є достатньо обґрунтованими підставами для застосування заходів забезпечення позову.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів визнає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви Першого заступника керівника Київської міської прокуратури про забезпечення позову у справі № 910/10860/21.
Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи учасників справи, дійшла висновку, що скаржником в апеляційній скарзі вищенаведені висновки суду першої інстанції не спростовано, як і не наведено обґрунтованих підстав для скасування оскаржуваної ухвали.
Дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 15.07.2021 у справі №910/10860/21.  
Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. 
За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. 
Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). 
Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
Суд апеляційної інстанції зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 р. N 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 р. N3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.
Колегія суддів зазначає про те, що при апеляційному перегляді не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права щодо винесення судом першої інстанції оскаржуваної ухвали.
За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому ухвала Господарського суду міста Києва від 15.07.2021 у справі №910/10860/21 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для її скасування не вбачається.
З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Київської міської прокуратури на ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.07.2021 у справі №910/10860/21 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Київської міської прокуратури - залишити без задоволення.
2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.07.2021 у справі №910/10860/21 - залишити без змін.
3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.
4. Матеріали оскарження № 910/10860/21 повернути до господарського суду першої інстанції.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

          Повний текст постанови складено складно та підписано 24.01.2022. 

Головуючий суддя                                                            Є.Ю. Шаптала 

Судді                                                                                М.Л. Яковлєв

                                                                                В.В. Куксов