П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

22 грудня 2021 р.	м.  Одеса	Справа № 420/5800/21	

 	                            Суддя в суді І інстанції Бжассо Н.В.                             Рішення суду І інстанції прийнято у м. Одеса	

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача                                                  Яковлєва О.В.,
суддів                                                                      Градовського Ю.М., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 червня 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги Департаменту патрульної поліції, а саме: стягнення невиплаченого грошового забезпечення у вигляді доплати за службу в нічний час, за період з 07 листопада 2015 року по 22 березня 2018 року, у сумі 6   762,00 грн.; стягнення індексації грошового забезпечення, за період з 01 березня 2016 року до 01 листопада 2017 року, у сумі 3179,13 грн.; зобов`язання нарахувати та виплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14 червня 2021 року частково задоволено позовні вимоги, а саме: зобов`язано нарахувати та виплатити невиплачене грошове забезпечення у вигляді доплати за службу в нічний час, за період з 07 листопада 2015 року по 20 березня 2018 року; зобов`язано нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01 березня 2016 року до 01 листопада 2017 року; зобов`язано нарахувати та виплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з дати звільнення зі служби по 14 червня 2021 року.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням відповідачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просять скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про залишення без задоволення позовних вимог.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що згідно вимог спеціальних нормативно-правових актів, які регулюють проходження служби в органах Національної поліції України, позивач має право на отримання спірних сум грошового забезпечення лише протягом трьох років, що передували його зверненню за його отриманням.
При цьому, апелянт зазначає, що судом першої інстанції обрано невірний спосіб поновлення порушених прав позивача та безпідставно не визначено конкретної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Крім того, апелянт наголошує на тому, що судом першої інстанції безпідставно не зменшено нарахований позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні пропорційно до невиплаченої йому решти грошового забезпечення.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 у період з 07 листопада 2015 року по 20 березня 2018 року проходив службу в Департаменті патрульної поліції.
При цьому, відповідно до довідки обліку несення служби в нічний час, ОСОБА_1 за період з листопада 2015 року по березень 2018 року, згідно розстановок сил та засобів, що складена УПП в Одеській області ДПП, відпрацював у нічний час 1288 год.
При цьому, позивачу доплата за службу у нічний час не нараховувалася та не виплачувалася. 
Крім того, у період з 01 березня 2016 року по 01 листопада 2017 року позивачу не нараховувалась та не виплачувалася індексація грошового забезпечення.
В свою чергу, 01 лютого 2021 року представником позивача направлено адвокатський запит до Департаменту патрульної поліції для отримання інформації щодо отримання позивачем зазначених виплат.
Листом від 24 лютого 2021 року № 155аз/1/41/5/05-2021 адвокату позивача надано відповідь на його запит.
В свою чергу, бажаючи стягнути спірні суми грошового забезпечення та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
За наслідком встановлення зазначених обставин у справі, судом першої інстанції зроблено висновок про часткове задоволення позовних вимог, так як позивач має право на отримання спірних виплат, з чим частково погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, згідно Закон України «Про Національну поліцію» визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.
Згідно ч. 1 ст. 94 ЗУ «Про Національну поліцію», поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.
Згідно ч. 5 ст. 94 ЗУ «Про Національну поліцію», грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.
При цьому, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року № 260 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання.
Згідно п. 15 розділу І Порядку, при прийнятті на службу до Національної поліції грошове забезпечення поліцейським нараховується з дня призначення на посаду. У разі звільнення зі служби грошове забезпечення поліцейським виплачується по день їх звільнення зі служби в поліції включно.
Згідно п. 9 розділу І Порядку, при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.
Згідно п. 11 розділу І Порядку, грошове забезпечення, виплачене поліцейському несвоєчасно або в меншому розмірі, ніж належало, виплачується за весь період, протягом якого поліцейський мав на нього право, але не більше ніж за три роки, що передували зверненню за одержанням грошового забезпечення.
Виплата одноразових додаткових видів грошового забезпечення здійснюється, якщо звернення про їх отримання надійшли до закінчення трьох років з дня виникнення права на їх отримання.
Згідно п. 12 розділу І Порядку, звернення поліцейського щодо неправильної виплати грошового забезпечення розглядаються в установленому законодавством України порядку.
Згідно п. 11 розділу ІІ Порядку, поліцейським, які виконують службові обов`язки в нічний час, виплачується доплата за службу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час.
Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. 
Згідно ч. 2 ст. 116 КЗпП України, в разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Згідно ч. 2 ст. 117 КЗпП України, при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Згідно ч. 1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення.
При цьому, згідно п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Колегією суддів встановлено, що предметом спору у даній справі є перевірка правомірності бездіяльності Департаменту патрульної поліції щодо виплати позивачу доплати за службу в нічний час, за період з 07 листопада 2015 року по 22 березня 2018 року, а також індексації грошового забезпечення, за період з 01 березня 2016 року до 01 листопада 2017 року.
Між тим, згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
В даному випадку, з аналізу апеляційної скарги Департаменту патрульної поліції вбачається, що останнім не оскаржується підтверджене судом першої інстанції право позивача на отримання доплати за службу в нічний час та індексації грошового забезпечення.
Більш того, в апеляційній скарзі Департамент патрульної поліції погоджується із вирахуваними позивачем сумами доплати за службу в нічний час (6   762,00 грн.) та індексації грошового забезпечення (3   179,13 грн.).
Між тим, першим доводом апеляційної скарги Департаменту патрульної поліції є те, що виплачене поліцейському несвоєчасно або в меншому розмірі, ніж належало, виплачується за весь період, протягом якого поліцейський мав на нього право, але не більше ніж за три роки, що передували зверненню за одержанням грошового забезпечення (п. 11 розділу І Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання).

В свою чергу, колегія суддів вважає помилковим зазначений довід апеляційної скарги, так як зазначене положення відповідного підзаконного нормативно-правового акта має застосовуватись у разі відсутності спору про право на отримання грошового забезпечення або його частини між поліцейським та відповідним органом Національної поліції України, тобто у випадках коли такий орган добровільно виплачує грошове забезпечення поліцейському за наслідком розгляду його звернення.
З іншого боку, згідно ч. 2 ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Крім того, згідно офіційного тлумачення положень ч. 2 ст. 233 КЗпП України, що надане Рішенням Конституційного Суду України 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013, у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.
В даному випадку, колегія суддів вважає, що вищевказані приписи КЗпП України, які кореспондуються з нормами Конституції України, мають вищу юридичну силу, ніж наказ МВС України, навіть за умови, що він є спеціальним підзаконним нормативно-правовим актом, що регулює спірні правовідносини.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що спірні частини грошового забезпечення позивача мають бути виплачені останньому за весь спірний період.
Іншим доводом апеляційної скарги Департаменту патрульної поліції є те, що судом першої інстанції безпідставно не зменшено нарахований позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні пропорційно до невиплаченої йому суми.
В свою чергу, перевіряючи можливість стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
В даному випадку, питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні поліцейських не врегульована положеннями спеціального законодавства, а тому колегія суддів вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин приписи ст. 116 та ст. 117 КЗпП України.
Між тим, з аналізу вищевикладених положень КЗпП України вбачається, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити працівнику середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. 
Тому, колегія суддів вважає, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому суми, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи – по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 листопада 2021 року (справа № 600/1071/20-а), від 21 жовтня 2021 року (справа № 640/14764/20), від 11 серпня 2021 року (справа № 640/9375/20).
В даному випадку, колегія суддів вважає, що вина Департаменту патрульної поліції у непроведенні повного розрахунку із позивачем в день його звільнення та невиплаті йому усіх належних сум при звільненні є доведеною у межах розгляду цієї справи.
Тому, при задоволенні позовної вимоги про стягнення/нарахування основної суми, яку не сплачено працівнику під час звільненні, одночасно наявні підстави і для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на підставі ст. 117 КЗпП України, вимоги щодо якого є похідними від вимог про стягнення основної суми.

З іншого боку, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги відповідача у цій частині відносно відсутності правових підстав для виплати позивачу у повному обсязі грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, з огляду на наступне. 
Так, у постанові від 26 червня 2019 року, у справі № 761/9584/15-ц, Велика Палата Верховного Суду акцентувала увагу на тому, що встановлений ст. 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.
В даному випадку, згідно висновків Великої Палати Верховного Суду, якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків.
При цьому, Велика Палата Верховного Суду в зазначеній у постанові підсумувала, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Між тим, як вбачається із зібраних матеріалів у справі та встановлених судом першої інстанції обставин у справі, останнім днем роботи позивача поліції є 20 березня 2018 року.
Тому, колегія суддів вважає, що за період з 21 березня 2018 року (наступний день після звільнення) по 14 червня 2021 року (день прийняття рішення суду першої інстанції), позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у зменшеному судом розмірі.
Між тим, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року № 260 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання.

В свою чергу, з аналізу положень вказаного Порядку вбачається, що при обчисленні середнього розміру грошового утримання за весь час вимушеного прогулу поліцейського, обрахуванню підлягає сума, виходячи із розміру середньоденного заробітку поліцейського та календарних днів вимушеного прогулу.
При цьому, колегія суддів зазначає, що положеннями вказаного Порядку не вставлено механізму обрахування середньоденного грошового забезпечення поліцейських, а тому до застосування у цій частині підлягають положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджені постановою КМУ № 100 від 08 лютого 1995 року.
В даному випадку, середньоденний розмір грошового забезпечення позивача, згідно наявної в матеріалах справи відомості про його грошове забезпечення, становить 357,91 грн. (21   116,76 грн. (сума грошового забезпечення за січень та лютий 2018 року) / 59 днів (сума календарних днів у січні та лютому 2018 року).
При цьому, вказаний середньоденний розмір грошового забезпечення позивача також вирахувано в апеляційній скарзі Департаменту патрульної поліції.
Крім того, як вірно вирахувано в апеляційній скарзі, період затримки розрахунку при звільненні склав 1182 дні.
Враховуючи викладене, загальна сума середнього заробітку позивача складає 423   049,62 грн.
Між тим, колегія суддів вважає, що при зменшенні розміру середнього заробітку, передбаченого статтею 117 КЗпП України, судом перш за все має враховуватись співмірність розміру недоплаченої працівнику суми, належної йому при звільненні, із сумою яка мала бути виплачена працівнику при звільненні, тобто в останній місяць роботи.
В даному випадку, як зазначено колегією суддів вище та з чим погоджується апелянт, позивачу не виплачено доплату за службу в нічний час у сумі 6   762,00 грн. та індексацію грошового забезпечення у сумі 3   179,13 грн., а тому загальна сума невиплаченого грошового забезпечення складає 9   941,13 грн.
Тому, колегією суддів розраховано, що позивачу при звільненні не виплачено 74,48 % від загальної суми, що мала бути виплачена йому на момент звільнення (13 347,07 грн. = 9 9   941,13 грн. + 3405,94 грн.).
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що пропорційною сумою середнього заробітку у межах спірних правовідносин є 315   087,36 грн. (423   049,62 грн. х 74,48 %).
При цьому, колегія суддів при нарахуванні позивачу суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, вважає за необхідне також врахувати період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум.
В даному випадку, на переконання колегії суддів, про порушення своїх прав у межах спірних правовідносин позивач мав дізнатись у момент свого звільнення зі служби у березні 2018 року.
При цьому, до суду з даним адміністративним позовом позивач звернувся лише в квітні 2021 року, тобто більш ніж через три роки після звільнення.
В свою чергу, позивачем не зазначено про існування жодної поважної обставини, що обумовила зазначену затримку у зверненні до суду з даним адміністративним позовом.
Між тим, як встановлено вищевказаними приписами КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.
В даному випадку, законодавцем встановлено загальний строк звернення до суду за вирішенням трудового спору, пропуск якого, на переконання колегії суддів, може бути врахований у якості понижуючого коефіцієнту при нарахуванні суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
В свою чергу, за відповідні три роки, які позивач зволікав без поважних причин перед зверненням до суду з даним адміністративним позовом, вищевказаний тримісячний строк сплинув 12 разів.
Враховуючи вище, колегія суддів вважає що сума обрахованої вище частини середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, перед виплатою позивачу, має бути поділена на 12, а як наслідок скласти 26   257,28 грн.

При цьому, колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що сума середнього заробітку позивача має рахуватись виключно з урахуванням облікової ставки НБУ за принципом кредитних відносин, так як механізм обрахунку середнього заробітку чітко визначено у вищевказаних нормативно-правових актах.

З іншого боку, колегія суддів також погоджується з доводами апелянта у тому, що судом першої інстанції помилково обрано у якості способу захисту порушених прав позивача зобов`язання суб`єкта владних повноважень нарахувати та виплатити спірні частини грошового забезпечення та суму середнього заробітку, без визначення їхнього чіткого розміру.
В свою чергу, обираючи ефективний спосіб захисту порушених прав позивача, колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції та стягнути на користь позивача спірну суму доплати за службу в нічний час (6   762,00 грн.), спірну суму індексації грошового забезпечення (3   179,13 грн.), а також пропорційну суму середнього заробітку (26   257,28 грн.).
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги Департаменту патрульної поліції – задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 червня 2021 року – змінити.
Викласти 2, 3 та 4 абзаци резолютивної частини рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 червня 2021 року у наступній редакції:
«Стягнути з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 невиплачену доплату за службу в нічний час, у період з 07 листопада 2015 року по 20 березня 2018 року, у сумі 6   762,00 грн.
Стягнути з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 невиплачену індексацію грошового забезпечення, у період з 01 березня 2016 року по 01 листопада 2017 року, у сумі 3   179,13 грн.
Стягнути з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, у сумі 26   257,28 грн.».
В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 червня 2021 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів.

Головуючий суддя 	 	Яковлєв О.В.	
Судді	    	Градовський Ю.М.    Крусян А.В.