Ухвала    
 
08 лютого 2022 року
м. Київ
 
справа № 401/1842/20
провадження № 61-1962ск22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Тітова М. Ю., 
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від                        11 листопада 2020 року, додаткове рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 січня 2021 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 22 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням,
ВСТАНОВИВ:
У січні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути у відшкодування втраченого ним як потерпілим заробітку (доходу) у зв`язку з ушкодженням здоров`я в сумі                 38 971 грн; майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, зокрема: витрат на лікування - 8 058,77 грн та вартість пошкоджених окулярів 920 грн; у відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я потерпілого від злочину в розмірі 150 000 грн.
Позов мотивовано тим, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_1 ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження і в період з 07 листопада по 16 листопада 2018 року та з 30 листопада по 12 грудня 2018 року перебував на стаціонарному лікуванні (всього 23 дні), поніс витрати на придбання ліків та лікування, втратив заробіток, який має від підприємницької діяльності, при цьому сплачує єдиний податок і відповідно не веде детального бухгалтерського та податкового обліку, що унеможливлює точно вирахувати із валового доходу чистий прибуток. Відповідно сума втраченого заробітку обраховано згідно даних органу доходів і зборів за попередній рік, у 2017 році сукупний дохід становив - 609 987,92 грн, відповідно за один місяць -                        50 832,32 грн, за 23 дні - 38 971 грн. Розмір моральної шкоди позивач визначив - 150 000 грн, оскільки в результаті вчиненого відповідачем злочину переніс фізичні і моральні страждання через нанесені на обличчі ушкодження (рани), погіршенням стану здоров`я, тимчасову втрату нормального ритму життєдіяльності, працездатності, необхідність вживати заходів для лікування.
Вироком Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29 січня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину, відповідальність за який передбачена частиною 2 статті 125 КК України та призначено покарання у виді громадських робіт тривалістю 200 годин. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5 726,12 грн на відшкодування витрат на лікування, 920 грн на відшкодування матеріальної  шкоди та 20 000 гривень на відшкодування моральної шкоди, а всього 26 646,12 грн.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 03 серпня 2020 року вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29 січня 2020 року в частині вирішення цивільного позову скасовано, призначено у цій частині новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. В решті вирок суду залишено без змін.
Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 листопада 2020 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 6 276,12 грн в рахунок відшкодування витрат на лікування; 920 грн в рахунок відшкодування витрат, пов`язаних з відшкодуванням матеріальної шкоди; 20 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди. Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 в частині відшкодування втраченого середнього заробітку потерпілим залишено без розгляду.
Постановою Кропивницького апеляційного суду від 01 квітня 2021 року рішення Світловодського міськрайонного суду від 11 листопада 2020 року скасовано в частині залишення позову про відшкодування втраченого середнього заробітку без розгляду, справу в цій частині направлено для продовження розгляду позову по суті до суду першої інстанції.
Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 01 липня 2020 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 в частині відшкодування втраченого середнього заробітку потерпілим залишено без задоволення.
Додатковим рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від20 січня 2021 року доповнено рішення Світловодського міськрайонного суду від 11 листопада 2020 року, ухваленого у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі                 1 443,96 грн.
Постановою Кропивницького апеляційного суду від 22 грудня 2021 року рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від  11 листопада 2020 року залишено без змін. Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 01 липня 2021 року скасовано. Позов   ОСОБА_2  до   ОСОБА_1 про відшкодування втраченого середнього заробітку потерпілим задоволено. Стягнуто з   ОСОБА_1 на користь   ОСОБА_2 у відшкодування втраченого заробітку (доходу) 38 971грн. В порядку розподілу судових витрат стягнуто з   ОСОБА_1 в дохід держави 5 255 грн судового збору.
У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 листопада 2020 року, додаткове рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 січня 2021 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 22 грудня  2021 року. 
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України. 
 
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на                  01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
 
Ціна позову в даній справі становить 197 949,77 грн, яка станом на 01 січня              2022 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 481*100=248 100 грн).
 
Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.
 
Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Верховний Суд таких випадків також не встановив.
 
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
З урахуванням наведеного, оскільки заявником подано касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, увідкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Разом із тим, не потребують окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.
На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19, статтею 260, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 листопада 2020 року, додаткове рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 січня 2021 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 22 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді:	Є. В. Коротенко  	
 	А. Ю. Зайцев  	
 	М. Ю. Тітов