ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 686/22262/21	Головуючий у 1-й інстанції Козак О.В. 	
Провадження № 22-ц/817/221/22 	Доповідач - Парандюк Т.С.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2022 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Парандюк Т.С. 
суддів -  Шевчук Г. М., Храпак Н. М., 
за участі секретаря —Мендрик І.В.
без сторін, які належним чином повідомленні про день, час та місце розгляду справи 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/22262/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 листопада 2021 року, ухваленого суддею Козак О.В., повний текст рішення складено 23 листопада 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Хмельницького апеляційного суду про відшкодування моральної шкоди, завданої невиконанням рішення суду у справі № 2270/14181/11, 

В С Т А Н О В И В:

       у вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Держави України в особі Хмельницького апеляційного суду про відшкодування моральної шкоди, завданої невиконанням рішення суду у справі № 2270/14181/11.
       В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що невиконанням рішення суду та порушенням його прав йому були спричинені сильні душевні та моральні страждання. Моральна шкода, завдана йому, полягає у моральних стражданнях та переживаннях, які він переніс під час очікування на виконання рішення суду та повернення його приватної власності у вигляді паспортної книжечки, розчарування в системі органів державної влади держави Україна, які не в змозі виконати рішення суду, додаткове психологічне напруження, яке виникло в нього внаслідок правової невизначеності, що викликало в нього почуття душевного болю. Активне невиконання рішення суду викликало у нього почуття тривоги, страху і занепокоєння за своє психологічне здоров`я та часткову втрату стресостійкості. Постійне хвилювання і душевні страждання викликали високий рівень емоційної напруги, а відчуття образи та приниженої гідності змусило його витрачати свій дорогоцінний час з безцінного життя задля поновлення своїх прав.
       Крім цього він вчергове змушений звертатись до суду, що вимагає від нього додаткових витрат його дорогоцінного часу з його безцінного життя/цей факт є загальновідомим і доказуванню не підлягає. Він втратив час, який міг би провести зі своєю дружиною і дітьми, отримати радість і насолоду від спілкування з ними, і цей час неможливо повернути. Все це свідчить про моральне та психологічне насилля у вигляді тортур над ним шляхом неналежного виконання своїх службових обов`язків посадовими і службовими особами держави Україна причетними до цього, що привело до порушення його честі та гідності і посилення впевненості безладдя, безвладдя та безкарності у системі органів державної влади та підриві авторитету державної влади і втрати ним віри в можливість судового захисту його природніх прав з боку держави Україна та необхідності в її існуванні. Неналежне виконання посадовими і службовими особами органів державної влади своїх повноважень, що призвело до порушення його прав, свідчить про невиконання державою головного обов`язку перед людиною - утверджувати та забезпечувати її права. Адекватне відшкодування шкоди, зокрема, й моральної, в такому випадку є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що він не зазнав психологічних страждань та розчарувань. Психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, є свідченням заподіяння моральної шкоди. Наслідком невиконання рішення суду є порушені його наступні права: конституційне право споживача на доброякісну послугу від органів державної влади держави Україна в частині правомірності та добросовісності; право приватної власності на паспортну книжечку, яка є його власністю, оскільки він заплатив за неї кошти і фактично неповернення йому її до цього дня є фактом крадіжки, адже документ є рухомою, неподільною, визначеною індивідуальними ознаками, не споживчою річчю, тобто майном розумінні цивільного законодавства; право правомірного очікування на справедливий суд та відшкодування витрат, які були понесені ним на відновлення порушених прав; право на справедливий суд; право на судовий захист. Оцінений ним розмір моральної шкоди у п`ятдесят чотири мільярди гривень є достатнім покриттям його порушених прав та страждань. 
       З ухвали від 26 червня 2017 року в справі № 2270/14181/11 «Таким чином, вказане рішення не виконано, паспорт серії НОМЕР_1 виданий Хмельницьким УМВС України в Хмельницькій області 27.07.1999 року позивачу не виданий».
       Крім того, в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 05.10.2016 року у справі № К/800/38292/13 (№822/1936/13-а) також зазначено, що в порушення вимог статті 11 Закону № 1404-VІІ рішення суду про зобов`язання вклеїти у паспорт позивача фотографію та видати його на руки у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом фактично не виконане. Видача позивачу нового паспорту серії НОМЕР_2 не є фактичним виконанням постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 12.12.2011, в розумінні ч. 1 ст. 49 Закону № 1404 -VІІ, оскільки, фотографії у паспорт громадянина України, ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 виданого Хмельницьким МВ УМВС України в Хмельницькій області 27.07.1999 так і не вклеєно, а сам паспорт на руки позивачу не видано.»
       З Постанови Верховного Суду в справі № 2270/14181/11 від 17 січня 2019 року «18. На підставі наведеного судового рішення було відновлено вище зазначене виконавче провадження, яке на час розгляду судами попередніх інстанції даної заяви не виконано. 25. Отже, вказане рішення не виконано, паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Хмельницьким УМВС України в Хмельницькій області 27 липня 1999 року ОСОБА_1 видано не було. Фактів про неможливість виконання рішення суду боржником не наведено, рішення суду, яким зобов`язано відповідача вклеїти у паспорт ОСОБА_1 фотографію та видати його на руки позивачу у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом фактично не виконане, поважність невиконання рішення суду - не встановлена.».
       Встановлена обов`язковість судового рішення, яке набрало законної сили, не дає підстав для висновку про можливість ставити його виконання в залежність від волевиявлення боржника або будь-яких інших осіб на вчинення чи не вчинення дій щодо його виконання, оскільки це б нівелювало значення самого права звернення до суду як засобу захисту та забезпечення реального відновлення порушених прав та інтересів. Такий правовий висновок викладено у пункті 13 постанови Верховного Суду від 30.08.2018 у справі № 916/4106/14. Тому позивач просить стягнути з відповідача на його користь п`ятдесят чотири мільярди гривень моральної шкоди, завданої невиконанням рішення суду у справі №2270/14181/11 в період з 16 вересня 2021 року по 17 вересня 2021 року.
       Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 листопада 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Держави України в особі Хмельницького апеляційного суду про відшкодування моральної шкоди, завданої невиконанням рішення суду у справі № 2270/14181/11 відмовлено.
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 листопада 2021 року та винести нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
       В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що публічний спір між ним і державою Україна розглянуто неуповноваженим та несправедливим судом, адже право представляти відповідача має виключно керівник державного органу, а не різного роду підписанти без належних повноважень, оскільки відповідачем є держава України, а не орган державної влади, який тільки здійснює процесуальне представництво відповідача.
       Визначати представника відповідача має право відповідач самостійно, адже такого обов`язку за позивачем не встановлено ні Конституцією України, ні іншими Законами. Тобто право відповідача визначати хто буде здійснювати його процесуальне представництво не може бути перекладено як обов`язок на позивача, а тому твердження суду першої інстанції про те, що позивачем не обґрунтовано залучено Хмельницький апеляційний суд в якості представника держави у даній справі є не обґрунтованим без фактичного посилання на норму Закону. Неналежність представника відповідача чи його процесуальна недієздатність не дає право суду відмовляти у вирішенні спору по суті, що фактично є порушенням права на судовий захист.
       Відзив на апеляційну скаргу не поступив.
       У судове засідання ОСОБА_1 та представник відповідача не з`явились, будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи, про що свідчать підписи на рекомендованих повідомленнях про вручення поштового відправлення зі штрих кодами 460011710055 та 4600117100563 відповідно.
       У відповідності до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника процесу за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників процесу.
       Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення доповідача, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
       Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
       Судом встановлено, що 14.11.2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Хмельницького міського відділу УМВС в Хмельницькій області, Управління державного казначейства України у м. Хмельницькому про зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди. 
       Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 12.12.2011 року у справі № 2270/14181/11, яка залишена в силі ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 10.05.2012 року, адміністративний позов ОСОБА_1 було задоволено частково та зобов`язано Хмельницький міський відділ УМВС України в Хмельницькій області невідкладно вклеїти фотографію в паспорт громадянина України ОСОБА_1 , який йому видати на руки. В решті позовних вимог відмовлено.
       Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції у Хмельницькій області Котом А.М. від 27.06.2012 року було відкрито виконавче провадження ВП № 33223826 з примусового виконання виконавчого листа №2270/14181/11, виданого 11.06.2012 року.
       Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду № 2270/14181/11 від 19.09.2012 року задоволено заяву Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Хмельницькій області № 3068 від 23.08.2012 року. Роз`яснено, що рішення по адміністративній справі № 2270/14181/12 повинно бути виконано боржником у порядку визначеному Законом України "Про виконавче провадження”, відповідно до резолютивної частини постанови і виконавчого листа № 2270/14181/11 шляхом вклеєння фотографії ОСОБА_1 у його паспорт громадянина України, який після цього йому повинен бути повернутий.
       05.10.2012 року ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду № 2270/14181/11 задоволено заяву відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Хмельницькій області № 3400 від 21.09.2012 року, про заміну сторони виконавчого провадження. Замінено у виконавчому провадженні ВП № 33223826 з виконання рішення суду № 2270/14181/11, боржника - Хмельницький МВ УМВСУ в Хмельницькій області на боржника - Управління Державної міграційної служби в Хмельницькій області.
       Постановою Верховного Суду від 17.01.2019 року залишено без задоволення касаційну скаргу управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області, а ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду 26 червня 2017 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 20 вересня 2017 року у справі №2270/14181/11 залишено без змін.
       Згідно вказаної постанови Верховного Суду (п.п.14-18):
       06 грудня 2012 року сектором у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Хмельницького МВ УМВС України в Хмельницькій області на адресу відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Хмельницькій області направлено лист № 796, яким повідомлено, що у зв`язку з наявним фактом втрати паспорта ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на його ім`я був оформлений новий паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , який власноруч ним отриманий.
       У зв`язку з цим, 29 грудня 2012 року відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Хмельницькій області на підставі пункту 8 частини 1статті 49 Закону України “Про виконавче провадження” прийнято постанову про закінчення провадження ВП № 33223826 з виконання виконавчого листа, виданого Хмельницьким окружним адміністративним судом 11 червня 2012 року у справі № 2270/14181/11, у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду.
       Позивач не погоджуючись з даною постановою державного виконавця оскаржив її до суду.
       За результатами розгляду вказаного позову, постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 листопада 2016 року у справі № 822/1936/13, яка набрала законної сили, визнано протиправною та скасовано постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Хмельницькій області про закінчення виконавчого провадження від 29 грудня 2012 року ВП № 33223826.
       На підставі наведеного судового рішення було відновлено вище зазначене виконавче провадження, яке на час розгляду судами попередніх інстанції даної заяви не виконано.
       Також Верховним Судом у постанові зазначено, що вказане рішення не виконано, паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Хмельницьким УМВС України в Хмельницькій області 27 липня 1999 року ОСОБА_1 видано не було. Фактів про неможливість виконання рішення суду боржником не наведено, рішення суду, яким зобов`язано відповідача вклеїти у паспорт ОСОБА_1 фотографію та видати його на руки позивачу у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом фактично не виконане, поважність невиконання рішення суду - не встановлена (п.25).
       З урахуванням наведеного, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що зміна способу виконання постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2011 року у порядку в якому просить управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області фактично змінить вказане судове рішення по суті позовних вимог, що суперечить призначенню правових норм 263 КАС України.
       Враховуючи наведені обставини колегія суддів Верховного Суду вважає правильними висновки судів першої та апеляційної інстанцій щодо необґрунтованості управлінням Державної міграційної служби у Хмельницькій області правових підстав, визначених статтею 263 КАС України, які б в достатній мірі вказували на можливість зміни порядку і способу виконання судового рішення.
       Також іншою постановою Верховного Суду від 17.01.2019 року залишено без задоволення касаційну скаргу управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області, а ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23 травня 2017 року у справі № 2270/14181/11 без змін, якою відмовлено в задоволенні заяви Управління державної міграційної служби України в Хмельницькій області № 09/2197 від 13 лютого 2017 року про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
       Вищевказані обставини були встановленні судом першої інстанції, шляхом огляду копій матеріалів зі справи 2270/14181/11, витребуваної за клопотанням позивача.
       Матеріали вказаної справи після постановлення вищевказаних рішень Верховним Судом від 17.01.2019р., не містять даних щодо фактичного виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 12.12.2011 року про повернення паспорта позивачеві.
       Також справа 2270/14181/11 містить численні заяви позивача до Хмельницького окружного адміністративного суду про встановлення судового контролю у справі, а також відповідні ухвали суду щодо вирішення цих заяв, якими, однак, судового контролю встановлено не було з посиланням на факт отримання позивачем нового паспорта та закінчення виконавчого провадження.
       Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
       Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
       Згідно статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
       Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частин другої - п`ятої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
       Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
       Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.
       Відповідно до вимог ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
       Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
       Відповідно до частини другої статті 2, частини першої статті 170 ЦК України учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.
       Згідно з частиною другою статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.
       Відповідно до частини другої статті 30 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.
       Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів.
       З огляду на положення зазначеної норми та принцип диспозитивності в цивільному судочинстві позивач має право вільно обирати способи захисту порушеного права чи інтересу і зокрема, визначати відповідача за своїми вимогами тощо.
       Згідно положень ч. 4 ст. 58 ЦПК України, держава бере участь у справі через відповідний орган державної влади відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник або представник.
       З наведених норм права слідує, що відповідачем за позовом про відшкодування шкоди, завданої у процесі здійснення правосуддя може бути лише держава, яка бере участь у справі як сторона у цивільному процесі через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді.
       Відповідно до положень Конституції України та Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII “Про судоустрій і статус суддів” суд не наділений повноваженнями представляти державу у суді за позовами про відшкодування шкоди, завданої під час здійснення правосуддя.
       Згідно з ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
       Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивачем безпідставно залучено Хмельницький апеляційний суд до учасників справи, як представника відповідача держави України, оскільки ОСОБА_1 не зазначено, в чому саме полягає незаконність дій чи бездіяльність держави Україна в особі Хмельницького апеляційного суду при невиконанні рішення суду у справі №2270/14181/11 в період з 16 вересня 2021 року по 17 вересня 2021 року, та заподіяння такими діями чи бездіяльністю моральної шкоди позивачу. 
       Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
       Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування, за наведеними у скарзі доводами, апеляційний суд не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.
       
       Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, 

П О С Т А Н О В И В:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — залишити без задоволення.
       Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 листопада 2021 року — без зміни.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
       Повний текст постанови складено 14 лютого 2022 року.

Головуюча                                                                        Т.С. Парандюк

Судді:                                                                        Н.М. Храпак

                                                                               Г.М. Шевчук