ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 лютого 2022 року м.Херсон

Номер справи: 654/1650/18
Номер провадження: 22-ц/819/426/22

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого (суддя-доповідач)        Ігнатенко П.Я.,
суддів:                                Воронцової Л.П.
                                       Чорної Т.Г.,
за участю секретаря                        Сікорської Я.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка діє від імені  ОСОБА_2 на рішення Голопристанського районного суду Херсонської області у складі судді Данилевського М.А. від 25 серпня 2021 року у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 , яка діє від імені ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Дерігльової Олени Григорівни про встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу; визнання дій неправомірними; визнання правочину частково недійсним; визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, яке проживало однією сім`єю без реєстрації шлюбу; поділ майна та витребування майна з чужого незаконного володіння,-
В С Т А Н О В И В:
У травні 2018 року ОСОБА_6 звернулася до суду із вказаним вище позовом посилаючись на те, що з 01 вересня 2004 року вона проживала з ОСОБА_7 однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Спочатку проживали у службовій квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , а з 2010 року у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 .
З квітня 2004 року ані позивач, ані ОСОБА_7 не перебували в шлюбних відносинах та інших родин не утворювали, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , виданим Відділом РАГС Суворовського РУЮ м.Херсона від 20.02.2003; свідоцтвом про розірвання шлюбу між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , виданим Відділом РАГС Суворовського РУЮ м.Херсона від 25.03.2004.
Відносини  з ОСОБА_7 були пов`язані спільним побутом, він піклувався про матеріальне забезпечення сім`ї, а побутом займалася позивачка, разом вирішували найважливіші питання життя сім`ї, мали спільний бюджет, придбавали майно, оскільки обидва працювали, спільно проводили вільний час.
Позивачка зазначає, що в період з 2004 по 2011 роки вона з ОСОБА_7  отримували високий дохід і за час спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ними було придбано двокімнатну квартиру, за адресою:  АДРЕСА_2 , паркінг № 13, загальною площею 43,8 кв.м., що знаходиться за адресою:  АДРЕСА_3 , а також рухоме майно: у 2004 році кухню  ОСОБА_11 за 672,00 грн.; двері за 1125,00 грн.; світильник за 125,00 грн.; у 2006 році пральну машинку VirрооІ за 1810 грн.; пластиковий стіл; сантехніку (змішувач, екран під ванну, держак для паперу); телевізори за 2538,00 грн.; 5 шт. телевізорів DАЕWОО за 3745,00 грн.; електрочайники ТеfаІ, Вгаun; посуд; мікрохвильову піч за 464,0 грн.; у 2007 році -  холодильник; 3 ліжка за 515,00 грн.; газонокосарку за 299,00 грн.; пароварку Вітек за 438,00 грн.; кухню ОСОБА_12  за 3477,00 грн.; кухню ОСОБА_13  за 1643,00 грн.; посуд, виделки та ложки за 258,30 грн.; двері з коробкою за 710,40 грн.; сантехобладнання; будівельні матеріали; чайники за 639,00 грн.; телевізор за 899,00 грн.; холодильник-морозильник за 917,00 грн. 
Крім того, позивач зазначає, що 09 жовтня 2012 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 було укладено шлюб. Під час шлюбу ними було придбано (набуто прав) за спільні кошти наступне майно: автомобіль HYUNDAI TUCSON 2.0 дизель, 2013 року випуску, вартістю 216600,00 грн.; житловий будинок, загальною площею 219,4 кв.м., житловою площею 116,7 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_4 , а також депозитний вклад в АТ «Державний ощадний банк України» в сумі 10364,14 грн.
За таких обставин, позивач просить суд:
- встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у період з 01.09.2004 року по 08.10.2012 року;
- стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 грошової компенсації в розмірі 1/2 частки автомобіля HYUNDAI TUCSON, із спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 , вартість якого 364000 гривень, що становить 182000 гривень;
- визнати неправомірними дії приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Дергільової О.Г., що виявились у видачі нею свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 13.06.2017 на ім`я ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , якими оформлено право власності по 1/2 частки кожній на двокімнатну квартиру АДРЕСА_5 , а також у видачі нею на ім`я ОСОБА_4 та на ім`я ОСОБА_5 свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 20.06.2017, якими оформлено право власності по 1/2  частки кожній на паркінг № 13, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ; 
- визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину від 25.04.2017, видані приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Дергільовою О.Г. від 25.04.2017, на ім`я ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в частині 1/2 частини житлового будинку, загальною площею 219,4 кв.м., житловою площею 116,7 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_6 ; 
- виділити із спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_2 в особисту приватну власність ОСОБА_2 1/2 частину житлового будинку загальною площею 219,4 кв.м., житловою площею 116,7 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_6 ;
- витребувати із чужого незаконного володіння у ОСОБА_3 двокімнатну квартиру, загальною площею 73,8 кв.м., житловою площею 32,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; паркінг № 13, загальною площею 43,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , визнати право особистої приватної власності за ОСОБА_2 на 1/2 частку даної двокімнатної квартири, на 1/2 частку даного паркінгу в порядку виділу частки із спільної сумісної власності, що набуте за час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_7 та ОСОБА_10 .
Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 25 серпня 2021 року взадоволенні позову представника позивача ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Дерігльової Олени Григорівни про встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу; визнання дій неправомірними; визнання правочину частково недійсним; визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, яке проживало однією сім`єю без реєстрації шлюбу; поділ майна та витребування майна з чужого незаконного володіння - відмовлено повністю.
На вказане рішення адвокат Проніна Ольга Олександрівна, яка діє в інтересах ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування скарги зазначає, що суд першої інстанції не надав оцінки доказам, наявним у справі, а саме довідці КЖЕП «Реформа» та ОСББ «МЖК 2009» про спільне проживання позивачки та ОСОБА_7 з вересня 2004 р. по січень 2010 р. по АДРЕСА_1 та з лютого 2010 року по липень 2016 року в АДРЕСА_2 . Вказані відомості відповідають відомостям про місце реєстрації ОСОБА_7 . Книжки про сплату комунальних послуг надані позивачкою, світлини родини ОСОБА_10 та ОСОБА_7 з 2004 по 2015 р.р., що доводить спільне проживання з ОСОБА_7 та ведення спільного господарства.
Просить взяти до уваги рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 02.12.2002 року про розірвання шлюбу між ОСОБА_7 та ОСОБА_14 , згідно якого вказані особи не проживали разом з 1999 року. Свідоцтво про розірвання шлюбу оформлено 20.02.2003 року. 
Розірвання шлюбу між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 оформлено 25.03.2004 року.
Шлюб між позивачкою та ОСОБА_7 зареєстровано 09.10.2012 року. В період шлюбу ОСОБА_7 набуто право власності на житловий будинок АДРЕСА_4 , а отже це спільне майно подружжя та позивачці належить його Ѕ частина. У ОСОБА_7 виникло право власності на земельну ділянку під будинком лише у 2012 році, отже і будівництво могло розпочатись лише після цього. Оцінювальна вартість будинку становить сукупний заробіток ОСОБА_7 та позивачки. Висновок будівельно-технічної експертизи, складений експертом ОСОБА_15 скаржниця вважає неналежним і недопустимим доказом, оскільки аналіз ступеню готовності будинку експерт виходила тільки з аналізу фотографії на фоні зведеного будинку, на якій помилково зазначено дату: січень 2004 року та не взято до уваги, що після будинку будували ще господарські будівлі.
Стосовно кв. АДРЕСА_5 зазначила, що вказана квартира та паркінг АДРЕСА_7 в цьому ж будинку набуті ОСОБА_7 за їх спільні кошти в період спільного проживання без укладення шлюбу. Враховуючи викладене, це нерухоме майно, яке вибуло у власність ОСОБА_3 підлягає витребуванню на підставі ст. 388 ЦК України. 
Щодо визнання неправомірними дій нотаріуса по видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на ім`я ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , просить взяти до уваги, що зазначені свідоцтва видані передчасно, до вирішення спору про право на майно. Суд першої інстанції не дав належної оцінки численним порушенням нотаріуса, не дав оцінку доказам, які є в матеріалах справи та підтверджують, що спірне майно є спільним майном подружжя, а тому свідоцтва про право на спадщину за заповітом мало видаватись відповідачам лише на Ѕ частину. Враховуючи викладене, позовні вимоги щодо визнання неправомірними дій нотаріуса підлягають задоволенню.
Щодо стягнення з відповідачів - спадкоємців ОСОБА_7 половини вартості відчуженого автомобіля, просить взяти до уваги, що автомобіль був відчужений ОСОБА_7 без її згоди. Реалізація автомобіля в інтересах сім`ї, на думку скаржника, не доведена. Договір відчуження автомобіля визнаний недійсним, скасована державна реєстрація за набувачем ОСОБА_16 і це не може бути перешкодою для стягнення половини вартості автомобіля зі спадкоємців ОСОБА_7 , оскільки це не позбавляє їх витребувати собі автомобіль, а позивачці сплатити Ѕ частину його ринкової вартості.
Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Адвокат Міхалков В.С., який діє в інтересах ОСОБА_3 та адвокат Білецький О.В., який діє в інтересах ОСОБА_4 подали відзиви на апеляційну скаргу, яку не визнали, просять її залишити без задоволення та пояснили, що довідка ПЖЕФ «Реформа» від 23.02.2017 року про проживання позивачки разом із ОСОБА_7 з 2004 року по 2010 р. у кв. АДРЕСА_8 викликає сумнів у її достовірності, оскільки не відповідає зареєстрованому місцю проживання та не зазначено підстави видачі довідки після сплину тривалого часу - більше 12 років. Довідка ОСББ «МЖК-2009» про проживання ОСОБА_17 з лютого 2010 року по липень 2016 року у кв. АДРЕСА_5 разом із ОСОБА_7 та сплату комунальних платежів не має необхідних реквізитів, порядкового номеру, дати видачі та невідомо з яких підстав вказана інформація зазначена у довідці. Наявність у позивачки документів про сплату нею комунальних платежів не доводить факту спільного проживання із ОСОБА_7 , оскільки позивачка з 2012 року, зареєструвавши шлюб із ОСОБА_7 мала доступ до цих документів; в квитанціях зазначено, що платник ОСОБА_7 . Стосовно фотографій, звертають увагу суду, що достеменно не встановлено коли зроблені ті чи інші фото та й зображення на них не дають підстав вважати, що особи, які на них зображені, перебувають у сімейних стосунках. Дійсний характер стосунків встановити по фото неможливо. З квитанцій та чеків на придбання побутової техніки і будівельних матеріалів, меблів неможливо встановити хто, на які цілі, за які кошти придбав зазначене в них майно. Стосовно придбання спірної квартири та паркінгу, в жодному документі позивачка не згадується, позивачка не має жодного відношення до цих об`єктів нерухомості. ОСОБА_7 самостійно укладав договори та самостійно їх виконував задовго до укладення шлюбу із позивачкою.
Стосовно показів свідків, просять взяти до уваги, що свідки ОСОБА_18 та ОСОБА_19 пояснювали про спільні святкування та про обставини спільного проживання, які їм відомі зі слів позивачки. Свідок ОСОБА_19 зазначала, що позивачка з 2001 року була у стосунках з ОСОБА_7 , а свідок ОСОБА_20 зазначила, що позивачка зблизилась із ОСОБА_7 на новорічному корпоративі в 2003 році, а з лютого 2004 року - зустрічались. Свідок ОСОБА_21 пояснювала, що позивачка познайомилась із ОСОБА_7 на роботі в 2003 році, хоча фактично вона почала працювати з ОСОБА_7 з 2002 року і не могла зустрічатись з 2001 року або рік бути незнайомою в період спільної роботи. Сама позивачка зазначала, що почала сумісне проживання із ОСОБА_7 з 01.09.2004 року, хоча ця дата ні до чого не прив`язана, не доведена. При цьому свідки ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 вважали, що ОСОБА_7 продовжував проживати сім`єю з ОСОБА_8 , оскільки знали, що ОСОБА_7 приїжджав до неї додому на вихідні з Херсону до м. Гола Пристань та бачили їх на спільних сімейних святах. Розірвання шлюбу було оформлено фіктивно, щоб отримати квартиру у м. Херсоні.
Стосовно будівництва будинку в с. Залізний Порт, просять взяти до уваги, що свідки ОСОБА_24 ОСОБА_23 , ОСОБА_25 , ОСОБА_27 та ОСОБА_28 пояснювали в судовому засіданні про готовність будинку в 2003 році, будинок вже був під дахом та здійснювались оздоблювальні роботи. В 2004 році будинок вже був придатний для проживання. Натомість свідки ОСОБА_20 та ОСОБА_21 пояснили, що в 2005 році збудований перший поверх, а в 2007 році закінчували другий поверх, хоча пояснення вказаних осіб не є об`єктивними, оскільки вони зазначили, що є близькими подругами позивачки. Окрім того, з урахуванням реєстрації шлюбу позивачки та ОСОБА_7 у 2012 році, будинок був зведений та закінчений будівництвом до шлюбу і спільного їх проживання.
Стосовно стягнення вартості Ѕ частини автомобіля з відповідачів, просять взяти до уваги, що користування автомобілем ОСОБА_4 нічим не підтверджено та останньою заперечується. Посилання позивачки на те, що після визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіль повернувся у власність відповідачів не ґрунтується на обставинах справи та діючому законодавстві. Твердження апелянта на те, що відповідачі заволоділи усім її майном очевидно не відповідає дійсності. 
Приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Дергільова О.Г. у відзиві просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін. Звертає увагу суду на те, що згідно п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину. Нотаріуси, що посвідчували правочини, залучаються до участі у справі як треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, якщо позивач обґрунтовує недійсність правочину посиланням на неправомірні дії нотаріуса. При цьому нотаріус зазначає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що задоволення позову про визнання неправомірними дій приватного нотаріуса щодо видачі свідоцтв про право на спадщину №1345 та №1347 від 13.06.2017 року, №1402 та №1403 від 20.06.2017 року, не вплине на права, свободи чи інтереси учасників справи та , зокрема, позивачки.
В ході апеляційного розгляду адвокат Білецький О.В., який діє в інтересах ОСОБА_4 та адвокат Міхалков В.С., який діє в інтересах ОСОБА_3 апеляційну скаргу не визнали, просять її залишити без задоволення. Сумісне проживання позивачка з ОСОБА_7 до шлюбу не доведено належними доказами. Довідки про спільне проживання позивачки та ОСОБА_7 не можуть бути доказом викладених в них обставин. Оскільки є сумнівними, не мають реквізитів та не зазначено на якій підставі без письмового підтвердження зазначено про тривале сумісне проживання двох осіб у житлі без реєстрації. Квитанції та чеки про сплату комунальних платежів зберігались у ОСОБА_7 і після реєстрації шлюбу позивачка мала до них доступ. Щодо квитанцій про придбання рухомого майна, то з чеків і квитанцій неможливо встановити, що вони були придбані сумісно для спільного проживання позивачки з ОСОБА_7 . Фото також не доводять спільне проживання оскільки ОСОБА_7 та позивачка спільно працювали, у них були дружні стосунки.
Стосовно нерухомого майна, то звертає на себе увагу те, що тривалий час позивачка не претендувала на вказане майно, не ставила питання про переоформлення нерухомості у спільну власність.
Щодо визнання неправомірними дій нотаріуса, яка видала свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім`я спадкоємців  ОСОБА_4  та ОСОБА_5 , вважають неналежним способом захисту. Будинок в с. Залізний Порт, хоч і оформлений документально в 2015 році, однак  і з декларації про готовність об`єкту і з сукупності доказів по справі встановлено, що будівництво проводилось у 2002-2005 роках, задовго до появи позивачки в житті  ОСОБА_7 . Фактично будинок вже був побудований до 01.01.2004 року, це підтверджує також фотографія, надана позивачкою, датована січнем 2004 року на фоні закінченого будівництвом будинку. Квартира №22  та паркінг  АДРЕСА_10  набута у власність ОСОБА_7  в 2009-2010 р.р. та є його особистою власністю. Стосовно доводів апеляційної скарги щодо позовної вимоги про стягнення грошової компенсації Ѕ частки вартості автомобіля HYUNDAI TUCSON пояснили, що спірний автомобіль придбаний ОСОБА_16 , не був успадкованим відповідачами і не перебуває у їх власності або користуванні. Позивачка ініціювала визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля та рішенням суду скасовано державну реєстрацію, що дає можливість позивачці претендувати на автомобіль. Однак позивачка спірний автомобіль не витребувала у ОСОБА_16 і рішення про скасування державної реєстрації автомобіля за останнім,- не виконано. 
Адвокат Берьозка Ю.В., який діє в інтересах відповідача ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Апеляційну скаргу не визнав в повному обсязі та зазначив, що його позиція співпадає з правовою позицією, викладеною у відзиві представника ОСОБА_4 на апеляційну скаргу.
Приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Дергільова О.Г. в судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі. Зазначила, що при розгляді справи покладається на розсуд суду.
Згідно вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка до суду апеляційної інстанції не перешкоджає розгляду справи. 
Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до частини першої статті 74 СК України,  якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.
Аналіз наведеної норми свідчить про те, що для визнання майна спільною власністю на підставі статті 74 СК України, потрібно підтвердити факт проживання осіб однією сім`єю без шлюбу - у той період, коли було придбане спірне майно. Для цього важливе підтвердження фактів ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та витрат, а також придбання іншого майна в інтересах сім`ї.
Судом першої інстанції правильно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 09.10.2012 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції у місті Херсоні, зареєстровано шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 . Після реєстрації шлюбу ОСОБА_29 присвоєно прізвище « ОСОБА_30 » ( т.1 а.с.44). 
Згідно свідоцтва про смерть, виданого Голопристанським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, ОСОБА_7   помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с. 31).
В обґрунтування позовних вимог про встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01.09.2004 року до 08.10.2012 року, позивачка надала довідки з місця проживання, видані КЖЕП «Реформа» від 23.02.2017 року про спільне проживання ОСОБА_7 та позивачки з вересня 2004 року по січень 2010 року в кв. АДРЕСА_11 , без підтвердження повноважень осіб, які видали довідку та джерела інформації. Також до позову надана довідка ОСМД «МЖК-2009» без номера і дати про проживання позивачки у кв. АДРЕСА_5 разом з ОСОБА_7 з лютого 2010 року по липень 2016року та сплату нею комунальних платежів (т.1 а.с.65,66).
Вказаним довідкам суд першої інстанції дав належну оцінку, поставивши їх під сумнів. Довідки не мають необхідних реквізитів, містять інформацію без зазначення джерела та підстав. У всіх квитанція про оплату комунальних платежів платником зазначений ОСОБА_7 .
Окрім того, позивачкою на підтвердження позовних вимог надано квитанції про придбання рухомого майна, зі змісту яких неможливо встановити набувача та мету придбання. Також суд першої інстанції правильно взяв до уваги, що після реєстрації шлюбу в 2012 році позивачка мала доступ до всіх документів ОСОБА_7 . Отже, вказані документи достеменно не підтверджують спільне придбання майна позивачкою разом із ОСОБА_7 у зазначений період для сумісного проживання однією сім`єю. 
Надані позивачкою фотографії також достеменно не доводять сумісне проживання однією сім`єю із спільним бюджетом. Не доводять вказані факти (зокрема ведення спільного бюджету) і покази свідків позивача. 
За таких обставин, оцінивши докази в їх сукупності суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні цих позовних вимог про встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01.09.2004 року.
Стосовно майнових вимог з матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17.12.2009 року та 26.04.2010 року, договорів участі у частковому будівництві №218 від 19.12.2005 року та №18/1 від 08.02.2007 року з додатковими угодами, ОСОБА_7 належить кв. АДРЕСА_12 та паркінг НОМЕР_7 на підставі рішень виконавчого комітету №762 від 15.12.2009 року та №244 від 20.04.2010 року (т.1 а.с.48-53, 57-63).
Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28.07.2015 року за ОСОБА_7 зареєстровано право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_4 , загальна площа 219,4 кв.м., житлова площа 116,7 кв.м. Згідно технічного паспорту та Декларації про готовність об`єкта до експлуатації початок будівництва лютий 2002 року, закінчення будівництва травень 2005 року (т.1 а.с.32-39).
Земельна ділянка під будівництво виділена ОСОБА_7 рішенням сесії Новофедорівської сільської ради від 09.02.1999 року № 16. Державний акт про право власності на цю земельну ділянку видано ОСОБА_7 28.12.2012 року (т.1 а.с.40, т.3 а.с.56)
Після смерті ОСОБА_7 спадщину прийняли доньки спадкодавця за заповітом. Приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Дергільовою О.Г. видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.06.2017 року на ім`я ОСОБА_4 за № 1345 та на ім`я ОСОБА_5 за р. № 1347 на спірну квартиру що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .  20.06.2017 року видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім`я ОСОБА_5 та  ОСОБА_4 на спірний паркінг № 13 за адресою: АДРЕСА_3 , (т. 2 а.с. 167, 169).
Крім того, згідно свідоцтв про право власності на спадщину за заповітом від 25.04.2017 року, виданих приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Дергільовою О.Г., ОСОБА_4 та ОСОБА_5 отримали у спадщину по 1\2 частині житлового будинку, загальною площею 219,4 кв. м., що розташований за адресою: АДРЕСА_4 та земельної ділянки за тією ж адресою, площею 0,0955 га (т.2 а.с.138-141, 148-151).
Згідно договорів купівлі-продажу від 02.01.2018 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 продали квартиру 22 , а також паркінг НОМЕР_7 що розташовані за адресою АДРЕСА_3 , ОСОБА_3 (т.1 а.с.45-46, 54,55).
Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що кв. АДРЕСА_5 з паркінгом НОМЕР_7 за тією ж адресою набуті у власність ОСОБА_7 на підставі договорів участі у частковому будівництві, укладеним між АТЗТ «Молодіжний житловий комплекс» та пайовиком ОСОБА_7 з погодженими графіками фінансування, укладеними в період 2005-2007 р.р. Право власності оформлено на ОСОБА_7 відповідно квартиру17.12.2009 року та паркінг НОМЕР_7 - 26.04.2010 року. Отже, зазначене нерухоме майно набуто ОСОБА_7 до укладення шлюбу з позивачкою та її участь у набутті вказаного нерухомого майна позивачкою не доведена, а судом не встановлена.
Стосовно вимог щодо житлового будинку АДРЕСА_4 , суд першої інстанції, оцінивши в сукупності докази по справі, дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність вимог в цій частині, встановивши, що в період шлюбу з позивачкою будинок лише оформлений у власність ОСОБА_7 . При цьому , згідно рішення Новофедорівської сільської ради №16 від 09.02.1999 року затверджено акти встановлення та узгодження меж землекористування, затверджено плани зовнішніх меж землекористування ОСОБА_7 в АДРЕСА_4 . З акту виносу на місцевість меж земельної ділянки та розбивки будівель від 08.02.2002 року; з будівельного паспорта №10, затвердженого начальником відділу містобудування і архітектури 08.02.2002 року; з технічного паспорту на будинок, з якого вбачається, що всі об`єкти закінчені будівництвом в 2005 році; з декларації про готовність об`єкта до експлуатації, де зазначено початок будівництва - лютий 2002 року, закінчення будівництва - травень 2005 року та з матеріалів інвентарної справи №9 на будинок АДРЕСА_4 ,- вбачається, що фактично будівництво проведено ОСОБА_7 до укладення шлюбу в 2012 році. Вказані обставини підтверджуються показами свідків, яким суд першої інстанції дав правильну оцінку, а також фотографіями, наданими позивачкою та висновками судової будівельно-технічної експертизи №4 від 31.05.2019 року, зміст якої не суперечить сукупності інших доказів по справі (т.3 а.с.25-66).
За таких обставин, сам по собі факт оформлення будинку у власність в 2015 році достеменно не доводить, що вказане нерухоме майно зведено за спільні кошти подружжя ОСОБА_30   та є їх спільною власністю, оскільки з матеріалів справи вбачається закінчення будівництва до укладення шлюбу. Позивачка не довела свій вклад та участь у будівництві. Не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту понесення останньою грошових або трудових затрат.
Надані позивачкою квитанції про оплату в 2006-2007 р.р. труб, дверей, плінтусу, тощо неможливо ідентифікувати щодо набувача та мети придбання. Наданий позивачкою договір від 05.11.2004 року про придбання ОСОБА_7 металопластикових вікон,- висновки суду не спростовує.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог щодо житлового будинку, оскільки не доведено, що будинок має статус спільного майна ОСОБА_7 та позивачки.
В частині позовних вимог щодо визнання незаконними дій нотаріуса, з матеріалів справи вбачається, що позивач звернулася до приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Дергільової О.Г. із заявою від 12.08.2016 № 68, відповідно до якої просила видати свідоцтво про частку у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу та зазначила майно - автомобіль та житловий будинок (а.с. 30).  
Приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Дергільова О.Г. повідомила ОСОБА_2 в своєму листі від 31.07.2017 № 01-16/1230, що згідно п.1, 2 Глави 11 Поряду вчинення нотаріальних дій нотаріусами України № 296/5 підстави для видачі свідоцтва про право власності у спільному майні подружжя відсутні (а.с. 29).
Судом правильно враховано, що вказані позовні вимоги пов`язані із видачею нотаріусом свідоцтв про право на спадщину, яке оспорювалось. Однак за результатами розгляду спору підтверджено право спадкоємців на спадщину та отримання зазначених правовстановлюючих документів. За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні цих позовних вимог, які не відновлюють права позивачки.
Стосовно позовних вимог про стягнення половини вартості автомобіля, з матеріалів справи вбачається, що згідно договору купівлі-продажу від 28.03.2013 року ОСОБА_7 в період шлюбу із позивачкою придбав у власність автомобіль марки HYUNDAI TUCSON 2.0 CRDI 4WD AT, № НОМЕР_1 , № двигуна НОМЕР_2 , колір сніжно-білий за 216000 грн. (т.1 а.с.42-43).
За договором купівлі-продажу від 21.07.2016 року ОСОБА_7 в особі ОСОБА_4 (на підставі довіреності) продав, а ОСОБА_16 купив вказаний автомобіль за 40000 грн. (т.1 а.с.153-154, т.3 а.с.119-121).
Згідно рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 27.09.2019 року, залишеного без змін постановою Херсонського апеляційного суду від 05.02.2020 року (справа № 654/3733/18) позов ОСОБА_2 до ОСОБА_16 , ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_5 , задоволено та визнано недійсним договір купівлі-продажу від 21.07.2016р.,  скасовано державну реєстрацію автомобіля марки «Hyundai» моделі «Tucson» 2.0 CRDI 4 WD AT дизель (т.3 а.с.182-185, 215-217).
Отже, згідно чинного рішення, яке має преюдиційне значення, договір від 21.07.2016 року про відчуження автомобіля HYUNDAI TUCSON, визнано недійсним та скасовано державну реєстрацію за ОСОБА_16 , у якого фактично перебуває автомобіль. Вказаним рішенням суду встановлено, що автомобіль є спільним майном подружжя Ліхотоп та, що позивачці ОСОБА_2 належить Ѕ частина автомобіля.
Таким чином, в результаті визнання недійсним договору відчуження та скасування державної реєстрації, автомобіль набув статусу спільного майна подружжя, в якому Ѕ належить позивачці, яка обравши спосіб захисту свого порушеного права, просила визнати недійсним договір відчуження з метою повернення майна. 
На теперішній час позивачка, як співвласник автомобіля не обмежена в реалізації свого права власності і у відповідачів, як правонаступників іншого співвласника автомобіля ОСОБА_7 , не виникає обов`язків по сплаті половини вартості автомобіля, що не входив до спадкової маси та перебуває у особи, яка не залучена до участі у даній справі. 
Посилання позивачки на необхідність відповідачам ОСОБА_4 та ОСОБА_5 витребувати спірний автомобіль та сплатити половину його вартості позивачці,- позбавлені правового обґрунтування, оскільки як позивачка, так і правонаступники іншого співвласника автомобіля - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є рівними співвласниками неподільної речі, яка у них у володінні не знаходиться та останніми не була успадкована. За таких обставин покладення на інших співвласників обов`язку витребувати на їх користь автомобіль з метою сплати його половини вартості іншому співвласнику (позивачці) безпідставні та позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Окрім того, особа, яка володіє спірним майном (автомобілем) до участі у справі не залучена, доля автомобіля не вирішена.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову. 
Посилання в апеляційній скарзі на недостатність коштів, отриманих ОСОБА_7 у вигляді заробітної плати, на придбання квартири в АДРЕСА_4 , не доводить її спільне проживання з ОСОБА_7 та грошову участь у цих витратах.
Доводи, викладені в апеляційній скарзі про те, що ні позивачка, ні ОСОБА_7 не перебували у інших шлюбних відносинах, не є доказом їх спільного проживання, ведення спільного господарства та ведення спільного бюджету. 
Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі, зводяться до незгоди із судовим рішенням, не узгоджуються з доказами, наявними в матеріалах справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний і процесуальний закон та ухвалено законне і обґрунтоване рішення.
Зважаючи на наведене та приймаючи до уваги, що доводи апеляційної скарги не підтверджені законом та доказами, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди скаржника з висновками суду щодо їх оцінки, колегія суддів приходить до висновку про відсутність визначених ст.376 ЦПК України підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни ухваленого у справі рішення.
З огляду на викладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін. 
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє від імені  ОСОБА_2  залишити без задоволення. 
Рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 25 серпня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (постанови) шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції у цивільних справах - Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 21 лютого 2022 року.

Головуючий                                                                         П.Я.Ігнатенко

Судді:                                                                                 Л.П.Воронцова

Т.Г.Чорна