Постанова
Іменем  України 
 
18 січня 2022 року
м. Київ
 
справа № 161/19145/20
провадження № 61-13309св21
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (судді-доповідача), Зайцева А. Ю.,                   Тітова М. Ю.,                         
учасники справи:
позивач:   ОСОБА_1 ,
відповідачі: Приватний виконавець виконавчого округу Волинської області Пирога Сергій Степанович, Державне підприємство «Сетам», ОСОБА_2 , 
треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
Приватний нотаріус Луцького районного нотаріального округу Дехтярук Ірина Володимирівна, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста», Товариство з обмеженою відповідальністю «Профкапітал», 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 квітня 2021 рокуу складі судді Пушкарчук В. П. та постанову Волинського апеляційного суду від 30 червня 2021 рокуу складі колегії суддів: Данилюк В. А., Киці С. І.,                  Шевчук Л. Я.,
ВСТАНОВИВ: 
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Пироги С. С., Державного підприємства «Сетам» (далі - ДП «Сетам»), ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Приватний нотаріус Луцького районного нотаріального округу Дехтярук І. В., Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» (далі - ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста»), Товариство з обмеженою відповідальністю «Профкапітал» (далі - ТОВ «Профкапітал»), про визнання електронних торгів недійсними та скасування записів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
В обгрунтування позову зазначала, що в період часу з 28 січня 1982 року по 26 травня 2020 року вона разом із ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі, за час якого ними за спільні кошти було придбано кілька об`єктів нерухомого майна, зокрема: садиба, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , земельна ділянка, площею 0,3921 га, що розташована в с. Гаразджа Піддубцівської сільської ради Луцького району Волинської області, з цільовим призначенням «для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель» (0,12 га) та «для ведення особистого селянського господарства» (0,2721 га), на якій в подальшому ними розпочато будівництво житлового будинку площею 179,5 кв.м. 
16 червня 2009 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області у справі № 2-2971/09 прийнято рішення про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 на користь АКБ «Форум» в особі Луцької філії в сумі 272 781,25 доларів США, що згідно курсу НБУ еквівалентно 2 076 247,21 грн. Вказане судове рішення набрало законної сили та на його виконання видано виконавчий лист № 2-2971/09. 
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 липня 2019 року у справі № 2-2971/09 було вирішено замінити вибулого стягувача ПАТ «Банк Форум» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Веста» (далі - ТОВ «ФК «Веста»). 
Крім того, рішенням Луцького міськрайонного суду від 07 жовтня 2010 року у справі № 2-5407/201 з неї та її колишнього чоловіка ОСОБА_3 стягнуто на користь AT «Західінкомбанк» 540 423,35 грн заборгованості за кредитним договором. Дане рішення набрало законної сили та на його виконання видано виконавчий лист № 2-5407/2010. 
Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 12 серпня 2019 року у справі                       № 2-5407/10 було вирішено замінити стягувача у виконавчому провадженні № 50176736 при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-5407/10 з АТ «Західінкомбанк» на ТзОВ «ФК «Профкапітал». 
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Пирогою С. С. від 09 квітня 2020 року було відкрито виконавче провадження ВП № 61786414 про стягнення заборгованості за виконавчим листом                            № 2-2971/09 від 21 жовтня 2009 року на користь ТзОВ «ФК «Інвестохіллс Веста». Постановою приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Пирогою С. С. від 05 червня 2020 року було відкрито виконавче провадження ВП № 62274363 про стягнення заборгованості за виконавчим листом № 2-5407/10 від 13 грудня 2010 року на користь ТзОВ «ФК Профкапітал». 
Постановою від 05 червня 2020 року вищевказані виконавчі провадження були об`єднані у зведене виконавче провадження № 62284310, в рамках якого приватним виконавцем Пирогою С. С. було передано на примусову реалізацію належне їй на праві спільної сумісної власності з                            ОСОБА_3 нерухоме майно. 
Відповідно до протоколу проведення електронних торгів № 503574 від 25 вересня 2020 року, виданого ДП «Сетам», переможцем торгів визнаний                ОСОБА_2 . Вищевказане майно було придбане ОСОБА_2 за ціною 1 416 620 грн. На підставі вищевказаного акту приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області Дехтярук І. В. було видано свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів серії та номер: 1576, виданого 28 вересня 2020 року та зареєстроване право власності за набувачем вказаного майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. 
Позивачка вважає, що за результатами примусової реалізації вищевказаного нерухомого майна було порушено її право власності на частку у такому майні, оскільки майно було набуте за час перебування в шлюбі з ОСОБА_3 , а отже належало їм на праві спільної сумісної власності, згоди на відчуження даного майна вона не надавала, приватний виконавець Пирога С. С. всупереч вимогам Закону України «Про виконавче провадження» не здійснив заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві спільної сумісної власності.
Посилаючись на викладені обставини, просила суд:
- визнати недійсними електронні торги з реалізації земельної ділянки та акт про проведені публічні електронні торги від 28 вересня 2020 року, складений приватним виконавцем виконавчого округу Волинської області Пирогою С. С. у зведеному виконавчому провадженні № 62284310, 
- скасувати свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів серії та номер 1576 від 28 вересня 2020 року, видане приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Дехтярук І. В., 
- скасувати записи про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, вчинені приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Дехтярук І. В. та вирішити питання про розподіл судових витрат.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 квітня 2021 року в задоволенні вказаногопозову  ОСОБА_1 відмовлено.
 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що кредитні кошти були одержані ОСОБА_3 зі згоди своєї дружини ОСОБА_1 , використовувалися в інтересах сім`ї, тому приватним виконавцем законно було звернуто стягнення на спірне майно в рахунок погашення боргу за кредитами. Суд зазначив, що позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, а також не вказувалось на їх наявність.
 
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Кумановський Л. М. подав апеляційну скаргу.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
Постановою Волинського апеляційного суду від 30 червня 2021 року апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Кумановського Л. М. залишено без задоволення, рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 квітня 2021 року залишено без змін.
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права. При цьому суд зазначив, що під час розгляду справи позивачем не надано доказів, які б підтверджували порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, а також її прав. Дії приватного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення електронних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання електронних торгів недійсними.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
07 серпня 2021 року  ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернулась до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 квітня 2021 року та постанову Волинського апеляційного суду від 30 червня 2021 року у вказаній цивільній справі.
В касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення суду першої інстанції, постанову суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення у справі, яким задовольнити позов.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанції постановлені з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи, безврахування висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.
 
Доводи інших учасників справи
 
01 вересня 2021 року на адресу Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку надійшов відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , в якому відповідач просить суд вказану касаційну скаргу залишити без задоволення, судові рішення судів першої та апеляційної інстанції залишити без змін.
 
01 вересня 2021 року від ДП «Сетам» надійшов відзив, у якому просить суд касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення, судові рішення судів першої та апеляційної інстанції - без змін, зазначаючи, що виконавець вчинив дії з передачі спірного майна на реалізацію відповідно до вимог законодавства.
 
03 вересня 2021 року на адресу Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста»засобами поштового зв`язку надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому третя особа просить суд вказану касаційну скаргу залишити без задоволення, судові рішення судів першої та апеляційної інстанції залишити без змін.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Ухвалою Верховного Суду від 11 серпня 2021 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.
 
26 серпня 2021 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Судами встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинській області від 16 червня 2009 року в цивільній справі № 2-2971/09 з                    ОСОБА_3 на користь АКБ «Форум» стягнуто 272 781,25 доларів США заборгованості за кредитним договором № 0435/08/22-CLZv.
Крім того, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинській області від              07 жовтня 2010 року в цивільній справі № 2-5407/2010 з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Західінкомбанк» було стягнуто                                      540 423,35 грн.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 15 липня 2019 року у справі             № 2-2971/09 вибулого стягувача ПАТ «Банк Форум» було замінено на його правонаступника - ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста».
Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 12 серпня 2019 року у справі                             № 2-5407/2010 вибулого стягувача ПАТ «Західінкомбанк» було замінено на його правонаступника - ТОВ «ФК «Профкапітал».
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Пироги С. С. від 09 квітня 2020 року було відкрито виконавче провадження ВП № 61786414 з примусового виконання судового рішення від 16 червня 2009 року в цивільній справі № 2-2971/09, стягувачем за яким є ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста».
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Пироги С. С. від 05 червня 2020 року було відкрито виконавче провадження ВП № 62274363 з примусового виконання судового рішення від 07 жовтня 2010 року в цивільній справі № 2-5407/2010, стягувачем за яким є ТОВ «ФК «Профкапітал».
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Пироги С. С. від 05 червня 2020 року виконавчі провадження № 61786414 і               № 62274363 були об`єднані у зведене виконавче провадження № 62284310.
Встановлено, що в рамках зведеного виконавчого провадження № 62284310 приватним виконавцем виконавчого округу Волинської області Пирогою С. С. було передано на примусову реалізацію належне ОСОБА_3 на праві власності нерухоме майно.
Відповідно до протоколу проведення електронних торгів № 503574 від                        25 вересня 2020 року, виданого ДП «Сетам», переможцем торгів визнано ОСОБА_2 (учасник 3). 
Нерухоме майно (лот 440799) було придбане ОСОБА_2 за ціною 1 416 620 грн.
28 вересня 2020 року було видано акт про проведені публічні електронні торги.
На підставі вищевказаного акту приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області 28 вересня 2020 року Дехтярук І. В. було видано свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів та зареєстроване право власності за набувачем вказаного майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанції відповідають.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до статті 41 Конституції України та частини першої статті 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. 
Згідно частини першої статті 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Таким чином, непорушність права власності є беззаперечною.
Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.
За загальним правилом власник самостійно користується, володіє та розпоряджається своїм майном.
Володіння та розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості.
Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
У статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. 
Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) підтверджено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.
У частині першій статті 68 СК України закріплено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.
Відповідно до статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
Статтею 129-1 Конституції України зазначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Порядок звернення стягнення на майно боржника визначений розділом VII Закону України «Про виконавче провадження».
Частиною п`ятою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження»  встановлено, що у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.
Згідно частини першої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна.
Частиною 4 вищезазначеної норми визначено, що після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку.
Разом з тим, частиною другою статті 73 СК України визначено, що стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
 
Згідно із частиною другою статті 16, частиною першою статті 215 ЦК України одним зі способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням стороною (сторонами) вимог, установлених частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема у зв`язку з невідповідністю змісту правочину цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства.
 
Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто такий акт є правочином.
 
Наведене узгоджується з нормами частини четвертої статті 656 ЦК України, за якою до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.
 
Таким чином, правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статей 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів.
 
У постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року у справі                                  № 3-242гс16 викладено правовий висновок, що при вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними судам необхідно встановити, чи мало місце порушення вимог законодавства при проведенні електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів.
 
У постанові Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року у справі                        № 668/5633/14-ц викладено правовий висновок, що головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а тому, окрім наявності порушення положень закону при проведенні прилюдних торгів, повинні бути й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними.
 
Тобто для визнання судом електронних торгів недійсними необхідним є: наявність підстав для визнання прилюдних торгів недійсними (порушення правил проведення електронних торгів); встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Отже, проведення прилюдних торгів з порушенням є підставою для визнання цих торгів недійсними лише за умови порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.05.2019 року у справі № 678/301/12 прийшла до правового висновку, що підставою для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, а саме: правил, які визначають процедуру підготовки, проведення торгів (опублікування інформаційного повідомлення певного змісту про реалізацію нерухомого майна; направлення письмових повідомлень державному виконавцю, стягувану та боржнику про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна тощо; правил, які регулюють сам порядок проведення торгів; правил, які стосуються оформлення кінцевих результатів торгів).
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 зазначала, що за результатами примусової реалізації нерухомого майна порушено її право власності на частку у такому майні, оскільки майно набуте за час перебування в шлюбі з ОСОБА_3 , а отже, належало їм на праві спільної сумісної власності, згоди на відчуження майна вона не давала, приватний виконавець Пирога С. С., всупереч вимог Закону України «Про виконавче провадження» не здійснив заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві спільної сумісної власності.
Суди установили, що 27 травня 2008 року між АКБ «Форум», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста», було укладено кредитний договір № 0435/08/22-CLZv, відповідно до якого ОСОБА_3 одержав кредит у сумі 250 000 доларів США.
Вказаний договір був укладений зі згоди його дружини ОСОБА_1 .
Установлено, що згода ОСОБА_1 на одержання вказаного кредиту була викладена у заяві від 27 травня 2008 року за реєстровим № 3774, справжність підпису на якій було засвідчено приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Ариванюк H. A. Відповідно до змісту вказаної заяви ОСОБА_1 надала згоду своєму чоловіку ОСОБА_3 на отримання кредиту в АКБ «Форум» по Кредитному договору № 0435/08/22-CLZv від                   27 травня 2008 року в розмірі 250 000 доларів США строком до 25 травня        2018 року та засвідчила, що дії ОСОБА_3 при отриманні кредитних коштів відповідають інтересам сім`ї та щодо повернення кредитних коштів вони будуть нести солідарну відповідальність.
Таким чином, кредитні кошти були одержані  ОСОБА_3  зі згоди своєї дружини ОСОБА_1 , використовувалися в інтересах сім`ї,  майно, на яке було звернено стягнення в процесі примусового виконання судових рішень в рамках зведеного виконавчого провадження № 62284310, було придбано ОСОБА_3 в інтересах сім`ї та використовувалося на її потреби.
При таких обставинах, оскільки договори було укладено одним із подружжя в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникли в обох із подружжя.
Такі висновки узгоджується з правовими висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19).
Крім того, встановлено, що у ОСОБА_3 та ОСОБА_1 виник солідарний обов`язок із виконання рішення Луцького міськрайонного суду Волинській області від 07 жовтня 2010 року в цивільній справі № 2-5407/2010 про стягнення на користь ПАТ «Західінкомбанк» кредитної заборгованості у сумі 540 423,35 грн. Відтак ОСОБА_1  також є боржником за зведеним виконавчим провадженням № 62284310, за яким приватним виконавцем Пирогою С. С. передано на примусову реалізаціюнерухоме майно, що належить  ОСОБА_3  та ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності подружжя. 
 
При таких обставинах, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що кредитні кошти були одержані ОСОБА_3 зі згоди своєї дружини                  ОСОБА_1 та використовувалися в інтересах сім`ї, урахувавши, що ОСОБА_1  також є боржником за зведеним виконавчим провадженням № 62284310, а також установивши відсутність порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що приватним виконавцем законно було звернено стягнення на спірне майно в рахунок погашення боргу за кредитами, у зв`язку з чим позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.
Враховуючи, що позовна вимога про скасування записів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень є похідною від первісної вимоги про визнання електронних торгів недійсними, в задоволенні якої відмовлено, а тому така вимога така вимога задоволенню також не підлягає.
При цьому, посилання щодо неправомірності дій приватного виконавця при здійсненні своїх повноважень, визначених Законом України «Про виконавче провадження», не стосуються правил проведення електронних торгів та є такими, що мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання електронних торгів недійсними.
Разом із тим, ОСОБА_1 до суду ні з позовом про визнання права власності на арештоване майно і про зняття з нього арешту, ні з скаргою на дії приватного виконавця не зверталась. 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в оскаржуваних судових рішеннях, питання вичерпності висновків судів попередніх інстанцій, Верховний Суд виходить із того, що у справі, що переглядається, судові рішення відповідають вимогам вмотивованості.
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанції ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).
 
Верховний Суд встановив, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанції ухвалені з додержанням норм матеріального права та процесуального права, а доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують, на законність ухвалених судових рішень не впливають.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанції ї - без змін, оскільки підстави для її скасування відсутні.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 квітня               2021 рокута постанову Волинського апеляційного суду від 30 червня                      2021 рокузалишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                            Є. В. Коротенко
А. Ю. Зайцев
М. Ю. Тітов