ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

28 березня 2022 року 	м. Дніпро	справа № 160/7840/21	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Бишевської Н.А. (доповідач),
                               суддів:  Добродняк І.Ю., Семененка Я.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.08.2021 в адміністративній справі № 160/7840/21 за позовом   ОСОБА_1   до  Головного управління ДПС у Дніпропетровській області  про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, з урахуванням уточненого позову, в якому просив:
визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 06.05.2021 року № Ф-62114-13/64, сформовану Головним управлінням Державної податкової служби у Дніпропетровській області на суму єдиного внеску у розмірі 5855 грн. 56 коп., із виключенням суми недоїмки з інтегрованої картки платника ОСОБА_1 .
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що він провадить незалежну професійну діяльність як адвокат, що підтверджується Свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю від 23.05.2011 року №2309, виданого на підставі рішення        Дніпропетровської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури №5 від 17.05.2011 року, а також з 27.05.2011 року взятий на податковий облік як платник податків, який        здійснює незалежну професійну діяльність (код КВЕД:69.10). 
13.05.2021 року позивачу вручена вимога про сплату боргу (недоїмки) від 06.05.2021 року №Ф-62114-13/64, на суму 5855,56 грн. Сума недоїмки складається з суми боргу зі сплати єдиного внеску у розмірі 2738,38 грн. та суми єдиного внеску за IV-й квартал 2020 року, у розмірі 3117,18 грн. 
10.02.2021 року позивач сплатив суму ЄСВ у розмірі 3300 грн. Позивач зазначає, що податковий орган незважаючи на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного  суду по справі №160/5906/19, безпідставно зараховував сплачені кошти (зобов`язання з ЄСВ за 2020-2021 рік) у рахунок сплати безпідставно нарахованої заборгованості за попередній період. Останній незгоден із вимогою про сплату боргу (недоїмки) від 06.05.2021 року №Ф-62114-13/64, на суму 5855,56 грн. та вважає її протиправною. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.08.2021 в адміністративній справі № 160/7840/21 позовні вимоги ОСОБА_1   до  Головного управління ДПС у Дніпропетровській області  про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу задоволені в повному обсязі.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС у Дніпропетровській області   оскаржило його в апеляційному порядку, вважає, що висновок суду не відповідає фактичним обставинам справи, просило його скасувати та винести постанову, якою відмовити у задоволенні позову.
В апеляційній скарзі зазначає, що станом на 30.04.2021 відповідно до інтегрованої картки платника по коду бюджетної класифікації (КБК) 71040000 «для фізичних осіб - підприємців, у т.ч. які обрали спрощену систему оподаткування, та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність» заборгованість з єдиного внеску у ОСОБА_1 становить 5855,56 грн. та складалась з наступних нарахувань особі, яка займалась незалежною професійною діяльністю ОСОБА_1 : по строку сплати 19.01.2021 нараховано за IV квартал 2020 року - 3300,00 грн., із них сплачено 561,62 грн., залишок несплаченої суми склав 2738,38 грн., по строку сплати 30.04.2021 нараховано за 2020 рік -3117,18 по Звіту з єдиного внеску № 13824832 від 22.03.2021. Інтегровані картки та інші внутрішні розрахунки є частиною інформаційної системи податкового органу. З метою контролю за сплатою сум єдиного внеску, ДПС України в базі АІС «Податковий блок» в інтегрованій карті платника (далі - ІКП) за кодом бюджетної класифікації 71040000 впроваджено автоматичне щоквартальне нарахування сум єдиного внеску по фізичним особам - підприємцям. На дату формування оскаржуваної вимоги Позивач не перебував у стані припинення підприємницької діяльності. Контролюючий орган вважає, що вимога від 19.11.2020 №Ф-62114-13/64 у розмірі 5855,56 грн є законною. При цьому, позивач періодично несвоєчасно та не у повному обсязі сплачував визначені зобов`язання з ЄСВ, що прослідковується у витягах з ІКП ОСОБА_1 внаслідок чого в автоматичному порядку нараховавались штрафні санкції та пеня у порядку черговості.
Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1  ст. 311 КАС України.   
Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 23.05.2011 року №2309, видане на підставі рішення Дніпропетровської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури №5 від 17.05.2011 року
З 27.05.2011 року позивач взятий на податковий облік в Лівобережній МДПІ м.Дніпропетровська як платник податків, який  здійснює незалежну професійну діяльність (код КВЕД:69.10).
28.08.2015 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесено запис за №2 224 000 0000 101781 про реєстрацію ОСОБА_1 як фізичної особи-підприємця з основним видом діяльності 69.10 - "Діяльність у сфері права" та взято позивача на податковий облік в Лівобережній ОДПІ м. Дніпропетровська ГУ ДВС України у Дніпропетровській області як фізичну особу-підприємця, платника єдиного податку (ІІІ група) (код КВЕД:69.10) та платника єдиного внеску.
З Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що у період з 28.08.2015 по 25.07.2017 позивач  зареєстрований як фізична особа-підприємець, який здійснював вид діяльності: 69.10 Діяльність у сфері права (основний).
25.07.2017 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис за №22240060002101781 про припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 
06.05.2021 ГУ ДПС у Дніпропетровській області на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-62114-13/64, якою визначено, що станом на 06.05.2021 заборгованість недоїмки зі сплати єдиного внеску позивача становить 5855,56 грн.
10.02.2021 року позивач сплатив суму ЄСВ у розмірі 3300 грн. (сума єдиного внеску за IV-й квартал 2020 року), що підтверджується квитанцією банку №К8ТМ-М1ХС-Х1М3-567Е від 10.02.2021р., яка міститься в матеріалах справи.
Згідно даних інтегрованої картки платників податків станом на 06.05.2021 р. наявна недоїмка зі сплати ЄСВ на суму 5855,56грн. 
Станом на момент розгляду даної справи податкова вимога від 19.11.2020р. №Ф-62114-13/64 позивачем оскаржується в судовому порядку по справі №160/17528/20. 
Так, в рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.03.2021р. по справі №160/17528/20, яке згідно відомостей з комп`ютерної програми "Діловодство спеціалізованого суду" (КП "ДСС") станом на 30.08.2021р. не оскаржувалося, зазначено, що відповідно до наданих до матеріалів справи копій квитанцій та платіжних доручень ОСОБА_1 сплачував ЄСВ як самозайнята особа у період 2019-2020 років таким чином:
- за І квартал 2019 року в розмірі 2751,00 грн. (квитанція №638К-К3МН-СН84-8ХА0 від 04.03.2019 року);
- за ІІ квартал 2019 року в розмірі 2760,00 грн. (квитанція №1Р31-6СЕН-6Т2С-641К від 10.07.2019 року);
- за ІІІ квартал 2019 року в розмірі 2754,00 грн. (платіжне доручення №03 від 07.10.2019 року);
- за ІV квартал 2019 року в розмірі 2755,00 грн. (квитанція №М558-Н5С9-СВМН-М4ХК від 14.01.2020 року);
- за І-ІІ місяць 2020 року в розмірі 2200,00 грн. (квитанція №С400-ТХ57-38С1-2НН7 від 08.04.2020 року);
- за ІV-VІ місяць 2020 року в розмірі 3118,00 грн. (квитанція №724К-1К2Е-1ТВ3-3Р55 від 07.07.2020 року.
Вказаним рішенням суду, визнано протиправною та скасувано вимогу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 19.11.2019 року №Ф-279512-55У   про сплату ОСОБА_1 боргу (недоїмки) в розмірі 2738, 38грн.
Крім того, судом встановлено, що 10.05.2019 Головним управлінням ДФС України в Дніпропетровській області прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-389-17/64, згідно якою позивач зобов`язаний сплатити суму боргу (недоїмки) зі сплати ЄСВ у загальній сумі 5802,72 грн.
19.06.2019 ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, в якій позивач просив визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-389-17/64 від 10.05.2019р. на суму 5802,72 грн., видану Головним управлінням Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.09.2019 у справі №160/5609/19, яке набрало законної сили 26.12.2019, вищевказану позовну заяву задоволено, а саме: визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-389-17/64 від 10.05.2019р. на суму 5802,72 грн., видану Головним управлінням Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області.
Як   вже зазначено,   13.05.2021 року позивачу вручена вимога про сплату боргу (недоїмки) від 06.05.2021 року №Ф-62114-13/64, на суму 5855,56 грн. 
Останній незгоден із вимогою про сплату боргу (недоїмки) від 06.05.2021 року №Ф-62114-13/64, на суму 5855,56 грн. та вважає її протиправною, в зв`язку з чим звернувся до суду з позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та доводам апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції виходить з такого.
Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (далі по тексту - ПК України), зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Відповідно до пп.14.1.226 п.14.1 ст.14 ПК України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.
Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем (за виключенням випадку, передбаченого пунктом 65.9 статті 65 цього Кодексу) та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.
За визначенням пп.14.1.195 п.14.1 ст.14 ПК України працівник - фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону.
Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні, визначені Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі по тексту - Закон №5076-VI).
За змістом п.2 ч.1 ст.1 Закону №5076-VI адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Відповідно до ч.3 ст.4 Закону№5076-VI адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).
Статтею 13 Закону №5076-VI передбачено, що адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.
Згідно з п.2 ч.1 ст.1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 року №2464-VI (далі по тексту - Закон №2464-VI) єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
За змістом ст.2 Закону №2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.
Згідно з абз. 2 п.1 ч.1 ст.4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
Пунктом 5 ч.1 ст.4 Закону №2464-VI до платників єдиного внеску віднесено також осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.
Відповідно до абз. 1 п.1 та п.2 ч.1   ст.7 Закону №2464-VI   (у редакції закону на час виникнення спірних правовідносин) єдиний внесок нараховується:
- для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;
- для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць
У той же час відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення незалежної професійної діяльності, яку особа фактично не здійснює, Законом №2464-VI не врегульовано.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що платниками єдиного соціального внеску є самозайняті особи, зокрема, адвокати, які здійснюють адвокатську діяльність індивідуально. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності індивідуально та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.
Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відтак, з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.
З урахуванням встановлених обставин та зазначених нормативно-правових положень можна дійти висновку, що особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема, адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі не меншому за мінімальний.
Інше тлумачення норм Закону №2464-VI, на якому наполягає відповідач, щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку у відповідача і мають свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, та які одночасно перебувають у трудових відносинах в межах цієї діяльності, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.
Механізм ведення обліку сплати податків встановлено Порядком ведення органами Міністерства доходів і зборів України оперативного обліку податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, інших платежів, які сплачуються під час митного оформлення товарів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 07 квітня 2016 року № 422 (далі- Порядок № 422).
Пунктом 2 розділу І Порядку № 422 передбачено, що інтегрована картка платника (далі - ІКП) - форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи органів ДФС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами.
Згідно з п. 3 розділу І Порядку № 422 оперативний облік податків і зборів, митних та інших платежів до бюджету, єдиного внеску здійснюється органами ДФС в інформаційній системі органів ДФС.
Вимогами п. 1 Розділу ІІ Порядку № 422 передбачено, що з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДФС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками. ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника податків з бюджетами та цільовими фондами за відповідним видом платежу.
Як передбачено пунктом 4 розділу V Порядку № 422 у разі якщо за результатами судового оскарження донарахована/зменшена сума з урахуванням її складових (платіж, санкція, пеня) у повному обсязі скасовується (статус повідомлень-рішень/рішень/вимог та/або рішень щодо єдиного внеску в підсистемі, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи, змінюється на «Скасовується в судовому порядку»), то в ІКП відображення облікових показників (операцій) щодо донарахування /зменшення суми не проводиться.
Інформація, внесена та збережена відповідальними працівниками підрозділів адміністративного/судового оскарження до інформаційної системи органів ДФС, яка забезпечує відображення результатів судового оскарження, та інформаційної системи органів ДФС, яка забезпечує відображення результатів адміністративного оскарження, щоденно автоматично відображається в реєстрі «Апеляційне та судове оскарження» підсистеми, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи.
Відповідальні працівники підрозділів, які проводять контрольно-перевірочні заходи, щоденно опрацьовують інформацію, завантажену в підсистему, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи з інформаційних систем органів ДФС, які забезпечують відображення результатів адміністративного та/або судового оскаржень.
Відповідно до пп. 2 п. 1 розділу VІ Порядку № 422 первинними документами, на підставі яких в ІКП здійснюється погашення (зменшення) суми податкового боргу та заборгованості зі сплати єдиного внеску, є, зокрема рішення суду про вирішення питання по суті (скасування раніше прийнятих рішень щодо нарахування суми грошового зобов`язання та пені / суми єдиного внеску за результатами судового оскарження).
Отже, в інтегрованій картці платника податків повинна бути відображена інформація, у тому числі про відкриття провадження у справі та рішення суду, прийняте по суті стосовно податкової вимоги, що оскаржується в судовому порядку, шляхом блокування в ІКП при внесенні інформації з ухвали суду про відкриття провадження у справі відповідних облікових показників (операцій) та виключення з обліку донарахованих/зменшених сум, які після цього не беруть участі у розрахунках, і які, у разі якщо за результатами судового оскарження донарахована/зменшена сума з урахуванням її складових (платіж, санкція, пеня) у повному обсязі скасовується, в ІКП відображення таких облікових показників (операцій) щодо донарахування/зменшення суми не проводиться.
Скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) є автоматичною підставою для здійснення контролюючим органом коригування даних в інтегрованій картці платника шляхом включення з неї відомостей про наявність боргу зі сплати єдиного внеску та, відповідно нарахованих на підставі такої вимоги про сплату боргу (недоїмки) пені та штрафів.
Колегія суддів вважає , що аналіз положень Порядку № 422 свідчить про те, що відображення контролюючим органом в інтегрованій картці платника податків відомостей щодо своєчасного нарахування та сплати податкових зобов`язань створює певні наслідки для платника податків та наявність у останнього матеріально-правового інтересу, щоб дані інтегрованих карток правильно відображали фактичний стан розрахунків з бюджетом.
Відповідно, у разі скасування вимоги про сплату податкового боргу, контролюючий орган повинен вчинити дії щодо відображення/коригування у особовій картці позивача дійсного стану зобов`язань перед бюджетом.
Вказана правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 25.03.2020 в адміністративній справі № 826/9288/18.
Як встановлено матеріалами справи,   рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.09.2019 у справі №160/5609/19, яке набрало законної сили 26.12.2019, позовну заяву позивача задоволено, а саме: визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-389-17/64 від 10.05.2019р. на суму 5802,72 грн., видану Головним управлінням Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області.
Так, у рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.09.2019 у справі №160/5609/19, яке набрало законної сили 26.12.2019, судом   встановлено, що заборгованість по сплаті єдиного внеску за 2018 рік у позивача відсутня, а загальна переплата по єдиному внеску за 2018 рік склала 626,28 грн. Заборгованість по сплаті єдиного внеску за 2019 рік (І квартал 2019 року) у Позивача відсутня. При цьому, згідно з інтегрованою карткою платника по єдиному внеску, витяг з якої міститься в матеріалах справи, за позивачем станом на 31.05.2019р. обліковується борг (недоїмка) зі сплати ЄСВ на загальну суму 5802,72 грн., який виник саме у зв`язку із нарахуванням контролюючим органом до сплати ЄСВ за І та ІІ квартали 2017 року та один місяць ІІІ кварталу 2017 року одночасно і як фізичній особі-підприємцю, і як особі, яка провадить незалежну професійну діяльність. У зв`язку із виниклою недоїмкою 10.05.2019р. ГУ ДФС України в Дніпропетровській області виставлено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-389-17/64, згідно якою позивач зобов`язаний сплатити суму боргу (недоїмки) зі сплати ЄСВ у загальній сумі 5802,72 грн.
Крім того, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.03.2021 по справі № 160/17528/20, визнано протиправною та скасувано вимогу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 19.11.2019 року №Ф-279512-55У про сплату ОСОБА_1 боргу (недоїмки) в розмірі 2738, 38грн.
Частиною четвертою ст. 78 КАС України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Таким чином, вирішуючи даний спір по суті, судом враховано, що судовими рішеннями визнано протиправними та скасовано вимоги про сплату боргу (недоїмки): №Ф-389-17/64 на суму 5802,72; №№Ф-279512-55У на суму 2738, 38 грн.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що аргументи відповідача про те, що скасування в судовому порядку вимог, не дає підстав для скасування боргу (недоїмки) єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне страхування, що міститься в інтегрованій картці платника податків є необґрунтованими, тому позовні вимоги в частині визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 06.05.2021 року № Ф-62114-13/64, сформовану Головним управлінням Державної податкової служби у Дніпропетровській області на суму єдиного внеску у розмірі 5855, 56 грн. підлягають задовленню.
Крім того, ненадання податковим органом детального розрахунку вимоги від 06.05.2021 року №Ф-62114-13/64 додатково свідчить про її необґрунтованість, оскільки з самої вимоги у суду відсутня можливість встановити які саме складові увійшли в борг ОСОБА_1 з ЄСВ в розмірі 5855,56 грн. та за який період.
Отже, відповідачем як суб`єктом владних повноважень в ході судового розгляду справи недоведена правомірність оскаржуваної вимоги.
При цьому, відповідно до відомостей інтегрованої картки платника, витяг з якої долучено позивачем до позовної заяви, у позивача станом на жовтень 2020 року   відсутня заборгованість зі сплати ЄСВ, а, навпаки, обліковувалася переплата зі сплати ЄСВ на суму 439,74грн.
Також судом встановлено, що 10.02.2021 року позивач сплатив нараховану суму ЄСВ за четвертий квартал 2020 року, у розмірі 3300 грн., що підтверджується квитанцією банку №К8ТМ-М1ХС-Х1М3-567Е від 10.02.2021р., яка міститься в матеріалах справи.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Таким чином, з метою відновлення прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, та з метою дотримання судом гарантій того, що спір між сторонами буде остаточно вирішений, виходячи з наведених вимог законодавства, суд дійшов вірного висновку про необхідність зобов`язання відповідача вчинити дії для проведення коригування даних (показників) інтегрованої картки шляхом виключення відомостей про нараховану недоїмку (заборгованість) зі сплати єдиного соціального внеску в розмірі 5855,56 грн.
З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що даний позов підлягає задоволенню у повному обсязі.
Виходячи із зазначеного вище суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права. 
Керуючись ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, - 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.08.2021 в адміністративній справі № 160/7840/21 залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.08.2021 в адміністративній справі № 160/7840/21 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у випадках  та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.
   
Головуючий - суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      І.Ю. Добродняк 

                               суддя                                                                      Я.В. Семененко