ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 грудня 2021 р. 	Справа № 480/2550/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Спаскіна О.А.,
Суддів: Присяжнюк О.В. ,  Любчич Л.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 26.07.2021 року, головуючий суддя І інстанції: І.Г. Шевченко, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021, по справі № 480/2550/21
за позовом         ОСОБА_1  
до        ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 )                
про зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до   ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 )  (далі - відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_2 (в/ч НОМЕР_1 )), в якому просив:
- зобов`язати відповідача здійснити розрахунок компенсації вартості неотриманого речового майна в цінах, що діяли на 11.08.2020 (дата звільнення) та сплатити різницю між нарахованою та виплаченою компенсацією.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 26.07.2021 позов задоволено частково.
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 (в/ч НОМЕР_1 ) здійснити розрахунок компенсації вартості неотриманого речового майна ОСОБА_1 в цінах, що діяли на 01.01.2020 та сплатити різницю між нарахованою та виплаченою компенсацією вартості неотриманого речового майна.
В задоволенні інших позовних вимог відмовлено. 
Не погодившись з вказаним рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення Сумського окружного адміністративного суду 26.07.2021 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.
Позивач подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Відповідно до ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд  апеляційної  інстанції  розглядає справу  в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарга не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судовим розглядом встановлено,  що позивач проходив службу у Сумському прикордонному загоні Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України, який пізніше перейменовано у 5-й прикордонний загін Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України без зміни нумерації військової частини.
Наказом командира 5-го прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України №322-ОС від 11.08.2020 з позивачем припинено контракт та виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення (а.с.9).
21.10.2020 позивачу виплачена грошова компенсація за неотримане речове майно у розмірі 39251,80грн. за довідкою  №91 про вартість речового майна, що належить до видачі ОСОБА_1 , що підтверджується копією такої довідки, витягом з розрахунково-платіжної відомості позивача за жовтень 2020 року та випискою по картковому рахунку позивача (а.с.10-13, 15).
При цьому, як вбачається з копії довідки  №91 про вартість речового майна, що належить до видачі ОСОБА_1 (а.с.11-13) розрахунок вартості речового майна здійснено згідно розпоряджень Адміністрації Державної прикордонної служби України від 11.02.2017 №33, від 06.01.2018 №30, від 30.01.2019 №21 та від 17.02.2020 №41 (а.с.11-13, 43-68).
Позивач, не погоджуючись із такими діями відповідача щодо нарахування та виплати при звільненні компенсації за неотримане речове майно у вказаному розмірі звернувся з цим позовом до суду.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” від 25.03.1992 №2232-ХІІ  (далі – Закон України “Про військовий обов`язок і військову службу”), закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Спеціальним законом, який, відповідно до Конституції України, визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, є Закон України від “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі – Закон №2011-ХІІ), відповідно до статті 1 якого соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно із ст. 1-2 Закону №2011-XII, військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України (стаття 2 Закону №2011-XII).
Згідно із ч. 1 ст. 9-1 Закону №2011-XII, речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за не отримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.
Порядок здійснення всіх видів матеріального забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів, та виплати грошової компенсації вартості за речове майно, що не отримано такими військовослужбовцями, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
На виконання вищевказаної норми постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178 затверджений Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за не отримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178 (далі – Порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації вартості за не отримане речове майно), пунктами 2, 3 якого визначено, що виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.
Відповідно до п. п. 4, 5 вказаного Порядку грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації, а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації. Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.
Додатком до цього Порядку визначена форма довідки про вартість речового майна, що належить до видачі. Згідно вказаною формою довідки передбачені такі графи: “порядковий номер”, “найменування речового майна”, “одиниця виміру”, “рік і місяць виникнення права на отримання предметів речового майна”, “кількість предметів”, “вартість за одиницю”, “сума грошової компенсації”, “усього предметів на суму”.
При цьому, наведені вище нормативно-правові акти не містять можливості застосування інших умов при нарахуванні такої компенсації, як-от: визначення вартості речового майна пропорційно до часу його використання, врахування вартості одиниці речового майна станом не на 1 січня поточного року тощо.
Отже, у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби, а грошова компенсація підлягає нарахуванню відповідно до виду й кількості неотриманого речового майна та його вартості станом на поточний рік.
Таким чином, грошова компенсація може виплачуватися військовослужбовцям при звільненні з військової служби (пункт 3) у разі виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення, за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини (пункт 4) та довідки про вартість речового майна (пункт 5). 
При цьому, виходячи з приписів зазначеного Порядку, грошова компенсація підлягає нарахуванню відповідно до виду й кількості неотриманого речового майна та його вартості саме станом на поточний рік, в якому проведено виплату, в даному випадку 2020р.
Аналогічні висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 17.03.2020 у справі №815/5826/16.
Судовим розглядом встановлено, що позивач під час проходження військової служби перебував на речовому забезпеченні у відповідача.
Згідно із довідкою  №91 на вартість речового майна, що належить до видачі ОСОБА_1 , становить 39251,80 грн.
При цьому, з копії довідки  №91 про вартість речового майна вбачається, що належить до видачі ОСОБА_1 (а.с.11-13) розрахунок вартості речового майна, компенсація якого проведена в 2020 році, здійснено згідно розпоряджень Адміністрації Державної прикордонної служби України від 11.02.2017 №33, від 06.01.2018 №30, від 30.01.2019 №21 та від 17.02.2020 №41 (а.с.11-13, 43-68).
Тобто, при визначенні вартості речового майна, що належить позивачу до видачі, було застосовано закупівельну вартість (ціни) речового майна станом не лише на 1 січня поточного року (року звільнення позивача з військової служби та виплати компенсації), а й за минулі роки (2017-2019 роки).
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що застосування в даному випадку закупівельних цін за минулі роки на речове майно при виплаті позивачу грошової компенсації замість належного до видачі речового майна є таким, що не відповідає вимогам пункту 5 Порядку №178, яким визначено, що довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої станом на 1 січня поточного року, в якому проведено виплату, тобто в даному випадку станом на 01.01.2020, а не на за цінами на майно в момент виникнення права, як вважає представник відповідача, однак і не на день звільнення, як вважає позивач, відтак, позовні вимоги про зобов`язання відповідача здійснити розрахунок компенсації вартості неотриманого речового майна в цінах, що діяли на 11.08.2020 задоволенню не підлягають.
Водночас, з урахуванням встановлених обставин справи та досліджених доказів, приймаючи до уваги те, що судом встановлено, що відповідачем порушено право позивача на отримання цієї компенсації виходячи із закупівельної вартості такого майна станом на 1 січня року, в якому проведено виплату, тобто 2020 рік, з урахуванням вимог ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, з метою ефективного захисту прав позивача, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для зобов`язання відповідача здійснити розрахунок компенсації вартості неотриманого речового майна в цінах, що діяли на 01.01.2020 (станом на і січня року, в якому проведено виплату) та сплатити різницю між нарахованою та виплаченою компенсацією.
Доводи відповідача, що розмір суми грошової компенсації позивача залежить від моменту виникнення у нього права на отримання речового майна, суд апеляційної інстанції вважає помилковими, оскільки постановою Кабінету Міністрів України № 178, яка регулює порядок нарахування та виплати спірної компенсації, не передбачено можливості відповідача розраховувати закупівельні ціни речового майна з огляду на час виникнення у позивача права на таке майно, і як наслідок погоджується з висновками суду першої інстанції.
Також, суд апеляційної інстанції, вважає помилковими доводи відповідача, що при нарахуванні грошової компенсації за окремим видами речового майна обов`язково необхідно враховувати момент виникнення права на отримання майна, норму належності, термін експлуатації, ціну на час набуття права, кількість предметів належних до видачі та термін, який минув з останнього моменту отримання предметів речового майна.
Постановою Кабінету Міністрів України № 178 не передбачено такого механізму розрахування суми грошової компенсації, а закріплено обов`язок повноважного органу нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористане речове майно, виходячи з закупівельних цін, визначених на 1 січня поточного року.
Отже, позивач має право на компенсацію за неотримане речове майно за період проходження військової служби за контрактом, нарахування якої повинно здійснюватися за цінами, виходячи із закупівельної вартості такого майна, станом на 01.01.2020.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду  без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення суд першої інстанції дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. 
Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують. 
          Керуючись ст.ст. 229, 238, 241, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд,  -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) - залишити без задоволення.
Рішення  Сумського окружного адміністративного суду від 26.07.2021 по справі № 480/2550/21 - залишити без змін. 
          Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		О.А. Спаскін 	
Судді	   	О.В. Присяжнюк    Л.В. Любчич