УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 688/1559/21
Провадження № 22-ц/4820/1838/21

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

21 грудня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Грох Л.М. (суддя-доповідач), Костенка А.М., Спірідонової Т.В., 
секретар судового засідання Дубова М.В.
з участю представника апелянта,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області в складі судді Березюка Н.П. від 16 вересня 2021 року. 

Заслухавши доповідача, пояснення учасника справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

встановив:

У травні 2021 року позивач АТ «Альфа-Банк», звертаючись в суд з цим позовом до відповідача, вказував, що 19.02.2020 року між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено угоду про надання особистого кредиту № 501237560. 
АТ «Альфа-Банк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі відповідно до умов договору. 
ОСОБА_1 не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та іншими витратами відповідно до умов договору, що свідчить про невиконання відповідачем зобов`язань за договором. 
Тому позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованість станом на 15.04.2021 року у розмірі 262267,57 грн., яка складається з 189840,59 грн. заборгованості за кредитом; 28077,67 грн. заборгованість по відсотках; 44349,29 грн. заборгованість по комісії. 
Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 16 вересня 2021 року позов Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково. 
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 217918,26 грн., а саме: заборгованість за кредитом – 189840,59 грн., заборгованість по відсотках – 28077,67 грн.
Вирішено питання судових витрат.
В решті вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі АТ «Альфа-Банк» просить скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні стягнення комісії в розмірі 44349,29 грн. та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в цій частині. На думку апелянта, суд першої інстанції не врахував, що відповідач в судові засідання не з`являвся, заперечень щодо нарахування комісії та її розміру не заявляв, тому у суду не було підстав для відмови у стягненні комісії. ОСОБА_1 підписано Паспорт споживчого кредиту, в якому зазначається про підтвердження споживачем отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту. П.п. б п. 1 Оферти, Акцепту та Додатком № 1 передбачена комісія за обслуговування кедиту в розмірі 1,90% від суми кредиту. 
Суд помилково застосував ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» в редакції, яка не була чинною на дату укладення кредитного договору. Оскільки станом на дату укладення кредитного договору норми закону «Про споживче кредитування» передбачають можливість нарахування комісійної винагороди, то підстав для застосування ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» немає. 
В засіданні представник апелянта підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній мотивів.
Інший учасник справи в судове засідання не з`явився, будучи належно повідомленим про розгляд справи.
Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, які мають значення для справи, допустив порушення норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим наявні підстави для часткового скасування судового рішення та ухвалення нового судового рішення.
Так, судом встановлено, що 19 лютого 2020 року відповідачем підписано оферту на укладання угоди про надання кредиту №501237560, згідно якої відповідач запропонував АТ «Альфа-Банк» укласти вказану угоду, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб.
19 лютого 2020 року позивач підписав анкету - заяву про акцепт Публічної пропозиції на укладення Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк».
За умовами договору ОСОБА_1 отримав кредит для власних потреб в розмірі 199750 грн, шляхом переказу коштів на рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в АТ «Альфа-Банк» зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 15% річних на строк 36 місяців до 19 лютого 2023 року.
Згідно Додатку №1 до Угоди про надання кредиту № 501237560 від 19 лютого 2020 року – Графіку платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та орієнтовної реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, щомісячний платіж слід здійснювати до 19 числа кожного місяця у розмірі мінімального щомісячного платежу 10733,07 грн.
Відповідач підтвердив отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, шляхом отримання 19 лютого 2020 року паспорта споживчого кредиту.
Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитом станом на 15 квітня 2021 року за відповідачем рахується заборгованість в розмірі 262267,57 грн., яка складається з кредиту 189840,59 грн., відсотків 28077,67 грн. та комісії 44349,29 грн.
Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи і фактично не оспорюються сторонами.
Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення комісії, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ст. 11 «Про захист прав споживачів» банк не мав права встановлювати у кредитному договорі комісію за розрахунково-касове обслуговування, (дії, які банк вчиняє на власну користь), така умова договору є нікчемною та не потребує визнанню недійсною. 
Проте з цим висновком не можна погодитися, зважаючи на таке.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Кредитний договір між сторонами укладений 19 лютого 2020 року (а. с. 21–22), що встановлено судами та не заперечується сторонами. Кредитні кошти згідно з пунктом 2 паспорта споживчого кредиту отримані позичальником на споживчі потреби.
Норми ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», на яку послався суд першої інстанції (до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки), та положення абзаца другого частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», на яку послався суд (кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною), не діяли у зазначених редакціях станом на дату укладення кредитного договору та виникнення спірних правовідносин, оскільки текст статті 11 цього Закону був викладений у новій редакції Законом України від 15 листопада 2016 року № 1734-VIII «Про споживче кредитування», що набрав чинності 10 червня 2017 року.
Правила надання банками інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджені постановою Правління НБУ від 10 травня 2007 року № 168, на які посилався суд першої інстанції, також втратили чинність на підставі постанови Правління НБУ від 08 червня 2017 року № 49 «Про затвердження Правил розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит».
Посилання суду на постанову Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у справі № 6-2071цс16 є безпідставними, оскільки таке рішення та практика суду касаційної інстанції були сформовані за кредитними договорами, що укладалися банками із споживачами до набрання чинності Законом України від 15 листопада 2016 року № 1734-VIII «Про споживче кредитування», без урахування особливостей цього Закону.
Відтак при ухваленні рішення судом неправильно застосовано норми матеріального права (застосовано закон, який не підлягав застосуванню), що згідно з нормою статті 376 ЦПК України є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні визначає Закон України від 15 листопада 2016 року «Про споживче кредитування» (далі – Закон № 1734-VIII).
Стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» станом на дату укладення кредитного договору (у редакції Закону № 1734-VIII) містить положення про те, що цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
У статті 1 Закону № 1734-VIII (тут і далі – у редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин) наведено визначення термінів, які вживаються в цьому Законі, зокрема:
договір про споживчий кредит – вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором;
загальна вартість кредиту для споживача – сума загального розміру кредиту (це сума коштів, які надані та/або можуть бути надані споживачу за договором про споживчий кредит) та загальних витрат за споживчим кредитом (це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту).
До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності). У разі якщо витрати на додаткові чи супутні послуги кредитодавця, отримання яких є обов`язковим для укладення договору про споживчий кредит, або кредитного посередника (за наявності) не були включені до загальних витрат за споживчим кредитом, платежі за ці послуги не підлягають сплаті споживачем.
Платежі за додаткові та супутні послуги третіх осіб, пов`язані з договором про споживчий кредит, не включаються до загальних витрат за споживчим кредитом. Якщо укладення договору про надання додаткових чи супутніх послуг третіми особами є обов`язковим для отримання кредиту або для отримання кредиту на умовах, що пропонуються кредитодавцем, споживач має бути прямо проінформований про це у письмовій формі.
Таким чином, Закон України «Про споживче кредитування» не забороняє встановлення у договорі про споживчий кредит комісій та інших обов`язкових платежів за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності) (крім тих, які згідно із законом надаються безоплатно) для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Укладення договору про споживчий кредит може бути пов`язано з необхідністю отримання споживачем додаткових чи супутніх послуг кредитодавця або третіх осіб (ч. 1 ст. 20 Закону № 1734-VIII).
Такий висновок цілком узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 201/10403/19.
Розрахунок комісії за обслуговування кредиту 1.90% від суми кредиту відповідає умовам укладеного між сторонами кредитного договору, та відповідно до Закону № 1734-VIII відноситься до платежів, що застосовуються (стягуються) у разі невиконання споживачем його обов`язків, передбачених договором про споживчий кредит, відтак наявні підстави для стягнення вказаної комісії. 
Отже, оскаржуване рішення слід скасувати в частині відмови в стягненні комісії та ухвалити в цій частині нове судове рішення про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по комісії в сумі 44349,29 грн. 
Відповідно до ч.ч. 1,13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У зв`язку з задоволенням позову слід стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк» 3934,01 грн. понесених судових витрат за подачу позовної заяви.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» задовольнити.
Рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 16 вересня 2021 року в частині відмови у стягненні комісії та розподілу судових витрат скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100, код ЄДРПОУ 23494714) 44349,29 грн. заборгованості по комісії та 3934,01 грн. понесених судових витрат. 
В решті рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 22 грудня 2021 року.

Судді                                                                         Л.М. Грох

                                                                А.М. Костенко

                                                                Т.В. Спірідонова