Ухвала                                     
                        
08 грудня 2021 року
м. Київ
 
справа № 150/180/20
провадження № 61-4664св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Фаловської І. М.,
суддів: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Мартєва С. Ю.,  Стрільчука В. А., 
 
учасники справи: 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 ,
третя особа -  головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області,
 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу касаційну скаргу  ОСОБА_2 на рішення Чернівецького районного суду Вінницької області від 22 грудня 2020 року в складі судді Цимбалюк Л. П. та постанову Вінницького апеляційного суду від 23 лютого 2021 року в складі колегії суддів: Сала Т. Б., Ковальчука О. В., Шемети Т. М., 
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації права власності.
Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його баба - ОСОБА_3 , після смерті якої залишилося спадкове майно, яке складається із земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,12 га, яка розташована на території Володіївецької сільської ради. Право власності ОСОБА_3 посвідчується державним актом на право приватної власності на землю.
У ОСОБА_3 було двоє дітей: дочка - ОСОБА_4 та син - ОСОБА_5 (батько позивача). Останній помер раніше своєї матері.
На момент смерті баби позивач та його сестра були малолітніми, а тому є спадкоємцями за правом представлення, що прийняли спадщину після смерті баби з часу відкриття спадщини.
ОСОБА_4 в нотаріально посвідченій заяві підтвердила, що в суд з приводу поновлення строку для прийняття спадщини звертатися не буде, фактично в управління спадковим майном не вступала, щодо прийняття ОСОБА_1 спадщини не заперечує. Сестра позивача - ОСОБА_6 також надала заяву, в якій не заперечує, щоб свідоцтво про право на спадщину було видано на його ім`я.
13 березня 2020 року за заявою позивача нотаріусом було заведено спадкову справу після смерті ОСОБА_3 , однак відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки частина спадкового майна - земельна ділянка, належить ОСОБА_2 на підставі державного акта на право приватної власності на землю від 23 жовтня 2012 року серії ЯО № 551605.
З відповіді відділу у Чернівецькому районі головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області позивач дізнався, що згідно рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 09 березня 2010 року у справі № 2-7/2010 визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку, яка належала ОСОБА_3 згідно державного акта на право приватної власності на землю від 30 січня 2001 року серії ВН № 24070883, в порядку спадкування за заповітом. У листі Ямпільського районного суду Вінницької області зазначено, що справа № 2-7/2010 між такими сторонами у суді відсутня. 
Шахрайськими діями відповідача, зокрема, використання ним неіснуючого судового рішення для отримання державного акта на право власності на земельну ділянку, порушено спадкові права позивача на отримання відповідного  майна (земельної ділянки). Оскільки підставою для видачі    ОСОБА_2 державного акта на право власності на спірну земельну ділянку було рішення суду, якого не існує, він підлягає визнанню недійсним.
ОСОБА_1 просив суд: визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку від 23 жовтня 2012 року серії ЯО № 551605, виданий на ім`я ОСОБА_2 на підставі рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 09 березня 2010 року у справі № 2-7/2010 Чернівецькою районною державною адміністрацією у Вінницькій області; скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, кадастровий номер 0524982300:05:002:0028, площею 2,1221 га, розташовану на території Володііївецької сільської ради, Чернівецького району, Вінницької області, за ОСОБА_2 .
 Короткий зміст судових рішень
Рішенням Чернівецького районного суду Вінницької області від 22 грудня        2020 року, залишеним без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 23 лютого 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯО № 551605, виданий 23 жовтня 2012 року на ім`я ОСОБА_2 на підставі рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 09 березня     2010 року у справі № 2-7/2010 Чернівецькою районною державною адміністрацією у Вінницькій області та скасовано державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, кадастровий номер 0524982300:05:002:0028, площею 2,1221 га, розташовану на території Володііївецької сільської ради Чернівецького району Вінницької області, за ОСОБА_2 .
Вирішено питання судових витрат.
Рішення судів мотивовані тим, що оскільки підставою для видачі ОСОБА_2 спірного державного акта було рішення суду, якого не існує та відповідний державний акт порушує права позивача на отримання спадкового майна - земельної ділянки, наявні правові та фактичні підстави для визнання цього державного акта недійсним та скасування державної реєстрації права на земельну ділянку, яка незаконно належить відповідачу.
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
17 березня 2021 року ОСОБА_2 надіслав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Чернівецького районного суду Вінницької області від 22 грудня 2020 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 23 лютого 2021 року.
У касаційній скарзі заявник просить суд касаційної інстанції скасувати рішення Чернівецького районного суду Вінницької області від 22 грудня      2020 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 23 лютого                 2021 року, і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Рух справи в суді касаційної інстанції.
Ухвалою Верховного Суду від 07 квітня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.
Справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 25 листопада 2021 року справу призначено до розгляду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що судами при розгляді справи не було враховано висновку про застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 04 квітня   2018 року в справі № 311/491/17-ц, що цивільним законодавством УРСР, яке було чинним на час смерті особи, коло прав та обов`язків спадкодавця визначалося на час відкриття спадщини, за статтею 525 ЦК УРСР - це день смерті спадкодавця. Спадщина після смерті баби позивача ОСОБА_3 відкрилася під час дії Цивільного кодексу УРСР (далі - ЦК УРСР), а тому спірні відносини слід регулювати цим Законом. Позивачем не надано доказів прийняття спадщини згідно статті 549 ЦК УРСР, а також вчинення таких дій від його імені матір`ю як законним представником згідно статті 14 ЦК УРСР, оскільки позивач на день відкриття спадщини та до спливу строку на подання заяви про її прийняття, був неповнолітнім. Тобто, позивач пропустив строк для прийняття спадщини, доказів на продовження строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 ним не надано. Тому права позивача як спадкоємця спірного майна (земельної ділянки) не порушені відповідачем. 
Підставою касаційного оскарження зазначено пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).
Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу
17 травня 2021 року ОСОБА_1 надіслав відзив на касаційну скаргу, в якому вказав на законність оскаржуваних рішень та безпідставність доводів касаційної скарги. Просив суд касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів - без змін.
Позиція Верховного Суду
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини другої статті 403 ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.
Частиною першою статті 404 ЦПК України визначено, що питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про наявність правових підстав для передачі справи на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у зв`язку з необхідністю відступити від висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленій постанові Верховного Суду у складі колегії судів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 квітня 2021 року в справі                 № 701/472/19 (касаційне провадження № 61-12606св20).
Необхідність відступлення від висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеному у вказаній постанові, викликана тим, що при вирішенні питання про захист прав спадкоємців на спадщину, яка відкрилася та не була прийнята до 01 січня 2004 року, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про те, що відповідно до пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), правила Книги шостої ЦК України застосовуються до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом (01 січня 2004 року), якщо з часу відкриття спадщини і до набрання чинності ЦК України не минуло шести місяців (тобто, якщо спадщина відкрилася 01 липня          2003 року або пізніше, та не була прийнята спадкоємцями).
Однак з наведеним висновком погодитися не можна з огляду на таке.
У справі, яка переглядається, судами встановлено, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 померла баба позивача по батьківській лінії ОСОБА_3 .
Після її смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку, площею 2,12 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Володіївецької сільської ради. Право власності ОСОБА_3 підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії ВН № 24070333.
Заповіту  ОСОБА_3 не складала.
У ОСОБА_3 було двоє дітей: дочка - ОСОБА_4 та син - ОСОБА_5 .
На день смерті ОСОБА_3 її син ОСОБА_5 , помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , повторно виданого 21 квітня 1998 року виконкомом Володіївецької сільської ради, Чернівецького району, Вінницької області.
У ОСОБА_5 було двоє дітей: син - ОСОБА_1 (позивач), ІНФОРМАЦІЯ_2 та дочка - ОСОБА_6 .
На день смерті баби ОСОБА_3 позивач ОСОБА_1 був неповнолітнім.
У березні 2020 року ОСОБА_1 як спадкоємець за правом представлення після смерті баби ОСОБА_3 , звернувся до Чернівецької державної нотаріальної контори Вінницької області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, а саме, на земельну ділянку, площею 2,1221 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Володіївецької сільської ради, право власності на яку спадкодавця ОСОБА_7 підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії ВН № 24070883.
З витягу про реєстрацію у Спадковому реєстрі № 59815154 від 13 березня  2020 року видно, що спадкова справа № 27/2020 після смерті ОСОБА_3 заведена 13 березня 2020 року - в день звернення ОСОБА_1 до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, тобто інші спадкоємці до звернення позивача до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини не зверталися.
ОСОБА_1 23 лютого 2021 року подано до апеляційного суду нотаріально посвідчену заяву ОСОБА_8 від 23 листопада 2019 року, у якій вона зазначає про пропуск нею строку для прийняття спадщини після смерті матері -     ОСОБА_3 та про те, що до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, вона звертатися не буде. ОСОБА_8 не заперечує щодо отримання спадщини її племінником ОСОБА_1 
ОСОБА_1 23 лютого 2021 року до апеляційного суду подано нотаріально посвідчену заяву ОСОБА_9 від 18 лютого 2020 року, у якій остання повідомила, що не претендує на спадкове майно після смерті баби         ОСОБА_3 , до суду з позовом для визначення додаткового строку для прийняття спадщини звертатися не буде. ОСОБА_9 не заперечує щодо видачі онуку померлої ОСОБА_3 - ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом.
13 березня 2020 року державним нотаріусом Чернівецької державної нотаріальної контори Вінницької області  у спадковій справі № 27/2020 винесено постанову про відмову у видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Постанова мотивована тим, що згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-0518954952020, виданого відділом у Чернівецькому районі головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області земельна ділянка кадастровий номер 0524982300:05:002:0028, площею 2,1221 га, розташована на території Володіївецької сільської ради, належить ОСОБА_2 .
У витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку зазначено, що земельна ділянка, кадастровий номер 0524982300:05:002:0028, зареєстрована 23 листопада 2012 року за ОСОБА_2 відділом Держкомзему у Чернівецькому районі.
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 16 березня 2020 року  № 204244445, земельна ділянка, кадастровий номер 0524982300:05:002:0028, зареєстрована за ОСОБА_2 на підставі державного акта на право приватної власності на землю від 23 жовтня 2012 року серії     ЯО № 551605.
Судами установлено, що підставою для видачі ОСОБА_2 спірного державного акта на право власності на земельну ділянку від 23 жовтня 2012 року серії    ЯО № 551605, було рішення суду від 09 березня 2010 року в справі № 2-7/2010 про визнання за ОСОБА_2 права власності на відповідну земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , якого не існує. 
Згідно копії витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР),      11 серпня 2020 до Чернівецького ВП Могилів-Подільського ВП ГУНП у Вінницькій області звернувся ОСОБА_1 із заявою про те, що невідомою особою використано підроблені правовстановлюючі документи на право власності на земельну ділянку. За цією заявою 12 серпня 2020 року у ЄРДР зареєстровано кримінальне провадження № 12020025340000005, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 358 Кримінального кодексу України.
Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. 
Як установлено судами, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто під час дії ЦК УРСР, а тому саме його норми підлягають застосуванню при вирішенні питання про спадкування майна померлої.
Відповідно до статті 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. 
Згідно зі статтями 525, 526 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме - місцезнаходження майна або його основної частини.
За статтею 529 ЦК УРСР при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти, подружжя та батьки померлого. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем.
Відповідно до статті 549 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні були бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
У частині першій статті 14 ЦК УРСР зазначено, що за неповнолітніх, які не досягли п`ятнадцяти років, угоди укладають від їх імені батьки (усиновителі) або опікун. Вони вправі учиняти лише дрібні побутові угоди.
Звертаючись до суду із цим позовом, позивач вказував, що відповідач, шляхом використання неіснуючого судового рішення, отримав спірний державний акт на право власності на земельну ділянку, порушивши спадкові права позивача на отримання відповідного майна (земельної ділянки). Оскільки спадщина після смерті ОСОБА_3 відкрилася до набрання чинності ЦК України, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим кодексом, а позивач був неповнолітнім на час відкриття спадщини, то згідно пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та частини четвертої статті 1268 ЦК України, він вважається таким, що прийняв спадщину.
У частині четвертій статті 1268 ЦК України зазначено, що малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, визначеному цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини (частина перша статті 1266 ЦК України).
Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).
Відповідно до пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. 
Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.
Згідно з пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. 
Дана норма не містить темпоральних (часових) обмежень щодо застосування ЦК України до спадщини в залежності від дати її відкриття, що мало місце до 01 січня 2004 року. Ця норма визначає умову застосування ЦК України до спадщини, яка відкрилася до набрання чинності цим Кодексом, - її неприйняття ніким із спадкоємців в порядку статті 549 ЦК УРСР (яка діяла до    01 січня 2004 року).
Таким чином, за загальним правилом ЦК України застосовується до цивільних відносин, які виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.
Зокрема, правила про прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня       2004 року (під час дії ЦК УРСР), особами, які на час відкриття спадщини та на час набрання чинності ЦК України (01 січня 2004 року) були неповнолітніми (не досягли 18 років).
Тобто, оскільки на день набрання чинності ЦК України позивач ОСОБА_1 був неповнолітнім, до правовідносин щодо спадкування ним спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята іншими спадкоємцями станом на 01 січня 2004 року, можуть бути застосовані відповідні норми Книги шостої ЦК України, зокрема, стаття 1268 цього Кодексу.
Оскільки спадкові права позивача як неповнолітнього спадкоємця існували у часі до набрання чинності ЦК України та продовжували існувати після 01 січня 2004 року, у даній справі підлягає застосуванню норма, закріплена в пункті 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, відповідно до якої Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом з урахуванням норми, викладеної в абзаці 2 пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, за якою щодо цивільних правовідносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права (пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України) у подібних правовідносинах, викладеного у вищенаведеній постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, у зв`язку з невідповідністю цього висновку самому змісту вказаної правової норми враховуючи абзац 2 пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.
Керуючись частиною другою статті 403, частиною четвертою статті 404 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ: 
Передати на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, за касаційною скаргою  ОСОБА_2 на рішення Чернівецького районного суду Вінницької області від 22 грудня 2020 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 23 лютого 2021 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий	І. М. Фаловська    	
Судді:	В. М. Ігнатенко    	
 	С. О. Карпенко    	
 	С. Ю. Мартєв    	
 	В. А. Стрільчук