ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

28 грудня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/10693/21	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Добродняк І.Ю. (доповідач),
                               суддів:  Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі
апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2021 
у справі  № 160/10693/21
за позовом ОСОБА_1 
до Військової частини НОМЕР_1 
про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні ді, - 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати йому індексації грошового забезпечення з 1 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення з 1 січня 2016 року по 28 лютого  2018 року включно, застосувавши при нарахуванні та виплаті індексації місяцем обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базовий місяць) - січень 2008 року.
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що у період з 01.01.2016 по 28.02.2018 він проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , однак станом на день прийняття наказу про звільнення позивача відповідачем не проведено розрахунків щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення. Позивач вказував, що така бездіяльність відповідача є протиправною, оскільки індексація грошового забезпечення гарантована Законом України від 03.07.1991 року №1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» (далі Закон №1282-XII), Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення».
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2021 року позов задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати позивачеві індексації грошового забезпечення з 1 січня 2016 року по 28 лютого 20218 року із застосуванням при нарахуванні та виплаті індексації місяця обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базовий місяць) - січень 2008 року.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачеві індексацію грошового забезпечення з 1 січня 2016 року по 28 лютого  2018 року включно із застосуванням при нарахуванні та виплаті індексації місяця обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базовий місяць) - січень 2008 року з урахуванням раніше виплачених сум. 
Розподіл судових витрат у справі не здійснювався. 
Суд визнав протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за спірний період. 
При цьому, встановивши, що на момент звернення до суду військовою частиною не здійснено обрахунок та нарахування на користь позивача у повному обсязі відповідних сум індексації, суд дійшов висновку, що належним способом захисту є зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити індексацію за період проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 з урахуванням раніше виплачених сум.
Відмова у задоволенні клопотання позивача про покладення на відповідача витрат на професійну правничу допомогу мотивована відсутністю доказів їх сплати.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині встановлення обставин щодо здійснення виплати індексації грошового забезпечення та відмови у задоволенні клопотання про стягнення судових витрат на правничу допомогу, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду у цій частині скасувати та ухвалити нове про задоволення позову. Позивач зазначає, що суд  невірно оцінив докази у справі, внаслідок чого дійшов помилкового висновку в частині встановлення обставин виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по  28.02.2018, що потягло за собою помилкове зобов`язання відповідача сплатити індексацію за вказаний період саме з урахуванням раніше виплачених сум. Щодо відмови у задоволенні клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу відповідач посилається, в тому числі, на  правову позицію Верховного Суду, що докази сплати адвокату гонорару для його відшкодування не є обов`язковими. 
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому проти задоволення апеляційної скарги заперечує, зазначає про зарахування індексації грошового забезпечення з 1 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року включно в повному обсязі у розмірі 82370,85 грн. із застосуванням при нарахуванні базового місяця - січень 2008 року.
Дана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з огляду на таке.
Вирішуючи спір між сторонами, суд першої інстанції виходив з того, що 01 січня 2008 року  постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» (діяла до 01.03.2018) були встановлені підвищені посадові оклади військовослужбовців, які визначені додатком №1 до цієї  Постанови, а 01 березня 2018 року набрала чинності  постанова Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», згідно якої відбулося наступне підвищення посадових окладів військовослужбовців, внаслідок чого суд дійшов висновку, що січень 2008 року та березень 2018 року є місяцями підвищення тарифних ставок (посадових окладів), а тому, відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, січень 2008 року є базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення військовослужбовців з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року, а березень 2018 рокує базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення військовослужбовців починаючи з 01 березня 2018 року.
Досліджуючи наявні у справі докази, суд першої інстанції встановив, що відповідно до виданої відповідачем довідки від 24.06.2021 № 919/ФЕС з 01.01.2016 по 28.02.2018 індексація грошового забезпечення позивача проводилась з  урахуванням базового місяця січень 2015 року та виплачена  в сумі 30147,51 грн. на картковий рахунок позивача.  
Ці обставини покладені в основу висновку суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині  зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення позивачу  за період з 01.11.2016 по 28.02.2018 із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення у цей період - січень 2008 року з урахуванням раніше виплачених сум.
Як вбачається із змісту наведеної вище довідки від 24.06.2021 № 919/ФЕС (а.с.14), сума 30147,51 грн. дійсно визначена як нарахована індексація грошового забезпечення за період з січня 2016 року по травень 2019 року із застосуванням, в тому числі,  базового місяця січень 2015 року за період з січня 2016 року по лютий 2018 року. Одночасно в цій довідці містяться відомості про виплату індексації, нарахованої  за період з грудня 2018 року по травень 2019 року в загальному розмірі 616,65 грн., і зазначено, що сума 29695,30 грн. підлягає зарахуванню на картковий  рахунок.
Також відповідно до наявного в матеріалах справи  листа відповідача від 24.06.2021 № 918 РРЕС відповідач повідомив, що право на проведення індексації грошового забезпечення у позивача виникло з грудня   2018 року, внаслідок чого  індексацію нараховано та виплачено по день виключення зі списків особового складу частини 15.05.2019. 
Жодні докази нарахування та фактичної виплати позивачеві індексації грошового забезпечення, нарахованої за спірний період, матеріали в матеріалах справи відсутні. 
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами позивача в апеляційній скарзі про  помилковість висновків суду першої інстанції про зобов`язання відповідача  нарахувати та виплатити позивачеві індексацію грошового забезпечення з 1 січня 2016 року по 28 лютого  2018 року включно із застосуванням при нарахуванні та виплаті індексації місяця обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базовий місяць) - січень 2008 року з урахуванням раніше виплачених сум.
Наведене вище відповідно до ч.4 ст.317 КАС України є підставою для зміні рішення суду першої інстанції в частині його мотивування  та відповідного висновку в резолютивній частині. 
Щодо відмови суду першої інстанції у задоволенні клопотання позивача про покладення на відповідача витрат на професійну правничу допомогу.
Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Частиною першою, пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України.
Згідно зі статтею 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Виходячи з аналізу наведених положень статті 134 КАС України, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верхового Суду від 03.01.2019 у справі № 922/445/19.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність для покладення на відповідача заявлених позивачем витрат на правничу допомогу.
Щодо визначеного позивачем розміру витрат на правничу допомогу у розмірі 5940 грн. суд апеляційної інстанції зазначає таке.
Відповідно до ч.5 ст.134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При цьому склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. Такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.
За правилами частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Таким чином, підлягають відшкодуванню не всі заявлені стороною витрати, а лише такі, що пов`язані з розглядом справи. Також суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Верховним Судом в постанові від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
В спірному випадку на підтвердження понесених позивачем витрат суду надано: договору про надання правової (правничої) допомоги  б/н від 27.04.2021 р.; Додатку №1 до Договору про надання правової (правничої) допомоги б/н від 27.04.2021 р. про розрахунок вартості однієї години роботи адвоката; акту приймання-передачі наданих послуг з їх детальним описом та вартістю, а також кількості годин, витречених на кожну з послуг від 30.06.2021р. до договору надання правової (правничої) допомоги б/н від 27.04.2021 р.; ордеру серії ОД № 647015.
Відповідно акту приймання-передачі наданих послуг з їх детальним описом та вартістю, а також кількості годин, витречених на кожну з послуг від 30.06.2021р. до договору надання правової (правничої) допомоги б/н від 27.04.2021 р. рамках означеного договору були надані послуги: складання адвокатського запиту – 540 грн.; складання позову – 5400 грн.
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 цього Закону видами адвокатської діяльності є, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Суд апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що такі послуги як складання адвокатського запиту не охоплюється послугами щодо надання правової допомоги саме в суді першої інстанції.
Виходячи з викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що підлягають відшкодуванню визначені позивачем витрати на правничу допомогу у загальному розмірі 5400,00 грн.
Суд першої інстанції не врахував усі обставини, що мають значення для справи, та не надав їм належної правової оцінки, а тому дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання позивача про розподіл судових витрат, внаслідок рішення суду у цій частині підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення в цій частині. 
Керуючись ст.ст. 310, 315, 317, 321, 322  Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2021  у справі №160/10693/21 змінити, виключивши з її мотивувальної частини викладені  обставини щодо  виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення у період  з 01.01.2016 по 28.02.2018 та виключивши з абзацу 3  резолютивної частини рішення словосполучення «з урахуванням раніше виплачених сум».
Скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2021  у справі  № 160/10693/21 в частині нездійснення розподілу судових витрат. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді витрат на правничу допомогу адвоката в сумі 5400,00 грн. 
В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2021  у справі  № 160/10693/21 залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду в порядку та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.
   
Головуючий - суддя                                                                      І.Ю. Добродняк 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      Я.В. Семененко