ПОСТАНОВА 
Іменем України

29 березня 2022 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 405/6608/19
провадження № 22-ц/4809/286/22 

       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О.Л., Мурашка С.І.,
за участю секретаря судового засідання Завітневич О.І.,
учасники справи:
позивачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ;
відповідач - ОСОБА_3 ;
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - державний нотаріус Кропивницької районної державної нотаріальної контори Кіровоградської області Лебедченко А.Д., державний нотаріус Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 1 Кушнір В.П.
розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21 вересня 2021 року у складі судді Драного В.В.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог заявника
У вересні 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування, скасування державної реєстрації договору дарування, визнання незаконним та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом. 
В обґрунтування позову з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог  ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зазначали, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер їх батько ОСОБА_5 , після смерті якого відкрилася спадщина на 3/50 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 . 
Позивачі прийняли спадщину у встановлений законом 6-ти місячний строк, шляхом подачі відповідної заяви. У травні 2019 року вони звернулися до державного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак їм було відмовлено постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 29.05.2019, оскільки право власності на дане нерухоме майно зареєстроване не за спадкодавцем, а за іншою особою - ОСОБА_3 . 
Зазначали, що право приватної власності на 3/50 частки житлового будинку АДРЕСА_1 виникло у ОСОБА_5 на підставі договору міни № 4-536 від 21.03.1984.
Спадкоємцями всього його майна, в тому числі спірної частини будинку є лише позивачі, інших спадкоємців не зареєстровано.
Просили визнати за ними право власності по 1/2 частині 3/50 частки житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 .
       В заяві про збільшення позовних вимог представник позивачів ОСОБА_6 вказав, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме на підставі договору дарування від 26.01.2004, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , здійснено державну реєстрацію 21.05.2019, тобто на день смерті ОСОБА_7 - ІНФОРМАЦІЯ_2 він не був зареєстрований, а відповідно він не набув права власності на спірне майно. Крім того, законодавством не передбачено можливість реєстрації права власності за померлою людиною. Тому державний нотаріус Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 1 Кушнір Вікторія Петрівна, не мала права здійснювати реєстраційні дії з реєстрації права власності на померлу людину.
       На підставі зазначених обставин, просив скасувати державну реєстрацію договору дарування частини домоволодіння від 26.01.2004, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , здійснену 21.05.2019 року державним нотаріусом Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 1 Кушнір В.П. і визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом від 24.05.2019 № 2-231, посвідчене державним нотаріусом Кушнір В.П. та видане ОСОБА_3 на спадщину, яка складається з 3/50 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 . 
Короткий зміст судового рішення
Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21 вересня 2021 року в задоволенні позову відмовлено. Суд дійшов висновку, що підстави для скасування свідоцтва про право на спадщину за законом відсутні, оскільки відповідач ОСОБА_3 правомірно набула право власності на спірне нерухоме майно в порядку спадкування за законом. Також, відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині визнання права власності в порядку спадкування, скасування державної реєстрації договору дарування як взаємопов`язаних та взаємозалежних позовних вимог
Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги
       Не погоджуючись з рішенням суду, представник позивачів ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу. Вважає, що рішення є незаконним і підлягає скасуванню, оскільки винесене з порушенням норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи.
В апеляційній скарзі зазначає, що нормами чинного законодавства передбачено, що момент набуття права власності пов`язаний з моментом державної реєстрації договору. З 01 січня 2013 року набрали чинності зміни, внесені Законом України від 11 лютого 2010 року № 1878-УІ «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якими крім іншого передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону, а тому після 01 січня 2013 року відповідач не могла зареєструвати договір дарування. Разом з тим, проведення 21.05.2019 державної реєстрації права власності на підставі вказаного договору дарування не може підмінити державну реєстрацію самого договору, а тому не може впливати на момент набрання чинності договором дарування, укладеним до 01 січня 2013 року.
Зазначав, що судом взагалі не взято до уваги, що на день смерті ОСОБА_7 - ІНФОРМАЦІЯ_2 зазначений Договір дарування від 26.01.2004 не був зареєстрований, і відповідно на день смерті ОСОБА_7 не набув права власності на 3/50 частки домоволодіння з господарсько-побутовими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 .
Тобто, державний нотаріус Кропивницької міської державної нотаріальної контори №1 Кушнір Вікторія Петрівна, як державний реєстратор не мала права здійснювати реєстраційні дії 21.05.2019 з реєстрації права власності за договором дарування нерухомого майна від 26.01.2004, що не пройшов державну реєстрацію до 01.01.2013.
Вважає, що суд безпідставно посилався на норми «Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого Постановою КМУ від 25.12.2015 №1127, так як даний порядок регулює реєстрацію права власності, а не договорів і не може підміняти порядок реєстрації договорів укладених до його прийняття.
Просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи
Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.
Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Суд першої інстанції встановив такі обставини
Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є дочками ОСОБА_5 . Також ОСОБА_7 являється сином ОСОБА_5 (т. 1, а.с. 11-15, 133, 169).
У свою чергу відповідач ОСОБА_3 з 05.09.1998 перебувала у шлюбі з ОСОБА_7 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про одруження (т. 1, а.с. 162).
ОСОБА_5 являвся власником 3/50 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором міни від 21.03.1984 року, посвідченим державним нотаріусом Першої кіровоградської державної нотаріальної контори та архівною довідкою ОКП «Кіровоградське ООБТІ» від 18.04.2019 № 52605 (т. 1, а.с. 24, 25).
При цьому, як вбачається з договору дарування частини домоволодіння від 26.01.2004 року, посвідченого державним нотаріусом Першої кіровоградської державної нотаріальної контори Латушкіною О.О., зареєстрованого в реєстрі за № 1-56, ОСОБА_5 подарував, а ОСОБА_7 прийняв у дар безоплатно 3/50 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 172).
Згідно п. 3.4 цього договору право власності на частину домоволодіння з надвірними будівлями у обдарованого виникає з моменту державної реєстрації. Також у договорі міститься примітка про те, що відповідно до ст.ст. 182, 210 ЦК України договір підлягає державній реєстрації.
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 помер, а 14.07.2014 ОСОБА_1 та ОСОБА_4 звернулися до Кіровоградської районної державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини за законом після смерті свого батька ОСОБА_5 (т. 1, а.с. 132, 133, 139).
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 помер, а 07.07.2017 ОСОБА_3 звернулася до Кропивницької державної нотаріальної контори № 1 із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті свого чоловіка ОСОБА_7 (т. 1, а.с. 157, 158). При цьому, мати померлого ОСОБА_7 - ОСОБА_5 07.07.2017 подала до нотаріальної контори заяву про відмову від спадщини після смерті свого сина ОСОБА_7 (а.с. 163).
Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.05.2019 № 167830520 державним нотаріусом Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 1 Кушнір В.П. в якості державного реєстратора 21.05.2019 було внесено запис № 31690016 про право власності ОСОБА_7 на 3/50 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , підстава виникнення права власності - договір дарування № 1-56 від 26.01.2004. При цьому, у графі «Власники» міститься посилання на свідоцтво про смерть ОСОБА_7 (т. 1, а.с. 172).
24.05.2019 ОСОБА_3 звернулася до Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 1 із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом та того ж дня їй було видано відповідне свідоцтво на 3/50 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , яке зареєстровано в реєстрі за № 2-231 (а.с. 169, 184).
Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 11.06.2019, № 170114907, право спільної часткової власності на 3/50 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , за відповідачем ОСОБА_3 було зареєстровано на підставі свідоцтва про право на спадщину № 2-231 від 24.05.2019 (т. 1, а.с. 19-20).
У травні 2019 ОСОБА_1 та ОСОБА_4 звернулися до Кропивницької районної державної нотаріальної контори із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті свого батька ОСОБА_5 , однак 29.05.2019 їм було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки право власності на 3/50 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за іншою особою (т. 1, а.с. 26).
Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
В судовому засіданні апеляційного суду представник позивачів підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, представник відповідача заперечив проти апеляційної скарги.
За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Відповідно до ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК).
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Відповідно до статей 717, 719 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.
Частиною першою статті 722 ЦК України визначено, що право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття. Це правило застосовується у сукупності із загальними нормами ЦК України щодо моменту набуття права власності за договором.
Відчуження нерухомого майна є підставою припинення права власності на нього (пункт 1 частини першої статті 346 ЦК України). 
 
Отже, з урахуванням вищевказаних вимог закону та положень нотаріально посвідченого договору дарування 3/50 частини житлового будинку за адресою:  АДРЕСА_1 , укладеного 26.01.2004  між ОСОБА_5 (дарувальник) та ОСОБА_7 (обдарований), суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що право власності на подароване нерухоме майно перейшло до обдаровуваного в момент прийняття дарунку, під яким розумілося отримання оригіналу договору дарування спірної квартири.
Після укладення договору дарування, право власності на 3/50 частин житлового будинку за адресою:  АДРЕСА_1  у ОСОБА_5 було припинено і тому зазначене майно не ввійшло до спадкової маси після його смерті.
Таким чином, як правильно зазначив суд першої інстанції, відсутні підстави для визнання права власності в порядку спадкування спірного майна за позивачами.
Відповідно, немає підстав для скасування свідоцтва про право на спадщину виданого ОСОБА_3 , яке вона отримала в порядку спадкування після смерті спадкодавця ОСОБА_7 .
Обґрунтованим є висновок суду й про відмову у задоволенні вимоги про скасування державної реєстрації договору дарування здійснену 21.05.2019, оскільки у зазначену дату нотаріусом було здійснено державну реєстрацію права власності на спірне майно.
Доводи апеляційної скарги, які зводяться до того, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права не ґрунтуються на законі та доказах і тому висновків суду не спростовують.
Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому згідно положень ст.375 ЦПК України зміні чи скасуванню не підлягає.
Про судові витрати
       Відповідно до п.9 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються законні представники дітей з інвалідністю. Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 від 06.05.2009 та довідки № 31 від 06.05.2009 ОСОБА_1 є опікуном ОСОБА_8 - дитини інваліда у віці до 18 років, а тому звільнена від сплати судового збору.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 28.12.2021 задоволено клопотання представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21 вересня 2021 року до ухвалення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Пунктом 12 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» передбачено, що у випадках об`єднання в одній заяві вимог як майнового, так і немайнового характеру судовий збір згідно з частиною третьою статті 6 Закону № 3674-VI підлягає сплаті як за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, так і за ставками, встановленими для позовних заяв зі спорів немайнового характеру. При цьому судовий збір може бути сплачений окремо за кожною вимогою або загальною сумою за всіма позовними вимогами.
З урахуванням загальної суми вимог при подачі апеляційної скарги  ОСОБА_4 необхідно було сплатити судовий збір в сумі 3457,80 грн, виходячи з розрахунку: 768,40 х 3 х 150% = 3457,80.
У відповідності до ст.141 ЦПК України, у зв?язку із відмовою у задоволені апеляційної скарги з ОСОБА_4 , якій було відстрочено сплату судового збору, на користь держави підлягає до стягнення судовий збір в сумі 3457 грн. 80 коп.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_4 залишити без задоволення.
Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21 вересня 2021 року залишити без змін.
Стягнути з  ОСОБА_4  в дохід держави судовий збір у сумі 3457,80 (три тисячі чотириста п?ятдесят сім) грн. 80 коп.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 04 квітня 2022 року.

Головуючий суддя                                                          А.М. Головань

Судді                                                                                 О.Л. Карпенко

                                                                                         С.І. Мурашко