ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
22 лютого 2022 року           справа №200/6710/21 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сіваченко І.В. розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 листопада 2021 р. у справі № 200/6710/21 (головуючий І інстанції  Волгіна Н.П.) за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

                                                              У С Т А Н О В И В:

02 червня 2021 року позивач, ОСОБА_1 , в особі представника, адвоката Лісодіда Олега Валентиновича, звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, в якому просив суд: - визнати протиправними дії Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Донецькій області щодо невиплати позивачу щомісячних страхових виплат за період з 1 серпня 2016 року по теперішній час; - зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Донецькій області виплатити позивачу належні щомісячні страхові виплати за період з 1 серпня 2016 року по теперішній час.
В обґрунтування позову позивач зазначає, що має право на отримання страхових виплат у зв`язку з втратою професійної працездатності.
З 1 червня 2015 року по 3 липня 2016 року перебував на обліку та отримував щомісячні страхові виплати в Мирноградському міському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, однак з 1 серпня 2016 року виплата належних йому страхових виплат була припинена з причини не підтвердження його місця проживання.
На переконання ОСОБА_1 припинення виплати йому страхових виплат з 1 серпня 2016 року є порушенням гарантованого Конституцією України права громадянина на соціальний захист, яке включає, зокрема, і право на матеріальне забезпечення у разі повної, часткової або тимчасової працездатності (а.с. 1-5).  
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 09 листопада 2021 р. у справі № 200/6710/21 позов задоволено частково, внаслідок чого визнано протиправною та скасовано постанову Відділення ВД ФССНВ в м. Димитров від 1 серпня 2016 року № 0516/7710/49 про зняття потерпілого, ОСОБА_1 , з обліку та припинення страхових виплат. Зобов`язано Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 на картковий рахунок, відкритий в ПАТ "Державний ощадний банк України", заборгованість зі страхових виплат за період з 1 серпня 2016 року по дату розгляду справи судом. Зобов`язано Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області поновити поточне нарахування та виплату ОСОБА_1 на його картковий рахунок, відкритий в ПАТ "Державний ощадний банк України", страхові виплати. В задоволенні інших позовних вимог - відмовлено.
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. 
Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.
Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.  
Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла  висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач, ОСОБА_1 , має інвалідність ІІІ групи у зв`язку з трудовим каліцтвом, є внутрішньо переміщеною особою (а.с. 8-9, 26, 29).
Відповідач, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області у спірних правовідносинах здійснює публічно-владні управлінські функції, є належним відповідачем у справі (а.с. 39, 48-50).
Судом встановлено, що позивач перебував на обліку та отримував страхові виплати як внутрішньо переміщена особа у Мирноградському міському відділенні Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області з 1 червня 2015 року по 31 липня 2016 року (а.с. 26, 30).
Відповідно до довідки МСЕК серії ДОН-07 № 032415 від 25 жовтня 2010 року позивачеві встановлена стійка втрата професійної працездатності 50% та 3 група інвалідності безстроково (а.с. 37-38).
Згідно довідки № 0000440756 від 15 грудня 2017 року позивач взятий на облік як внутрішньо переміщена особа за місцем проживання у м. Волноваха Донецької області (а.с. 9).
Постановою Відділення ВДФ в м. Димитров    Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 10 липня 2015 року вирішено: продовжити позивачу раніше призначену щомісячну грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку в розмірі 2  109,70 грн; виплати проводити з 1 червня 2015 року по 31 грудня 2015 року (а.с. 29). 
Рішенням комісії з призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам виконкому Мирноградської міської ради від 27 липня 2016 року (витяг з протоколу № 4 від 27 липня 2016 року) вирішено відмовити позивачу в призначенні соціальних виплат (а.с. 73).
На підставі цього рішення постановою Відділення ВД ФССНВ в м. Димитров    від 1 серпня 2016 року № 0516/7710/49 позивача знято з обліку 31 липня 2016 року та припинено всі страхові виплати з 1 серпня 2016 року у зв`язку із не підтвердженням місця проживання як внутрішньо переміщеної особи (а.с. 32).
Судом встановлено, що у період з 1 серпня 2016 року позивач до структурних підрозділів Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України із заявою про поновлення виплат не звертався.
У квітні 2021 року представник позивача звернувся до відповідача із запитом щодо страхових виплат ОСОБА_1 , у відповідь на який отримав лист від 30 квітня 2021 року (вих. № 01-04/15-907), в якому зазначенео, що ОСОБА_1 перебував на обліку у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Київському районі м. Донецька. З червня 2014 року м. Донецьк знаходиться на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. З 1 червня 2015 року по 31 липня 2016 року позивач перебував на облігу у Мирноградському міському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області. У листопаді 2015 року йому виплачено заборгованість за період з 1 липня 2014 року по 31 травня 2015 року. З 1 серпня 2016 року потерпілому припинено нарахування щомісячних страхових виплат у зв`язку не підтвердженням факту місця проживання внутрішньо переміщеної особи на підставі рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат управління соціального захисту населення Мирноградськсї міської ради 27 липня 2016 року. Також зазначено, що ОСОБА_1 як внутрішньо переміщена особа із заявою про продовження страхових виплат до будь-яких відділень управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України не звертався. Також у листі міститься прохання до представника повідомити ОСОБА_1 , що для продовження раніше призначених страхових виплат йому необхідно до будь-якого обласного управління (відділення) особисто подати такі документи: заяву, довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, паспорт або документ, що посвідчує особу та (а.с. 10).
Факт не нарахування та не виплати позивачу страхових виплат підтверджується відомостями з програмного забезпечення відповідача “Реєстр потерпілих” (а.с. 27).
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не виплати йому страхових виплат за період з 1 серпня 2016 року позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку правовідносинам колегія суддів зазначає наступне.
Частиною 1 ст. 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV (далі Закон №1105-XIV, Закон України "Про загальнообов`язкове соціальне страхування").
Розділом V Закону № 1105-XIV врегульовані питання загальнообов`язкового державного соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності.
Статтею 36 Закону №1105-XIV визначено, що страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.
Страхові виплати складаються із:
1) страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (щомісячна страхова виплата);
2) страхової виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім`ї та особам, які перебували на утриманні померлого);
3) страхової виплати дитині, яка народилася з інвалідністю внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності;
4) страхових витрат на медичну та соціальну допомогу.
Страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком, а фінансування додаткових витрат згідно з цим Законом - протягом строку, на який визначено потребу в них (ч. 5 ст. 47 Закону № 1105-XIV).
Згідно п. 3 розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1105-ХІV особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, території проведення антитерористичної операції або зони надзвичайної ситуації) визначаються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII (далі - Закон № 1706-VII, Закон України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб") внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.
Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 4 цього Закону факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.
За приписами ст. 7 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. […]. Особи, які тимчасово переміщені, мають право на призначення та/або продовження раніше призначених страхових виплат, страхових витрат на медичну та соціальну допомогу відповідно до Закону № 1105-ХІV безпосередньо в робочих органах виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України за фактичним місцем проживання (перебування), що підтверджується довідкою про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, за формою, наведеною в додатку до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 509 (далі - довідка про взяття на облік), відповідно до Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб".
Статтею 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" визначено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.
Суд зазначає, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
Суд звертає увагу, що реалізація позивачем права на вільний вибір місця проживання в України, гарантованого Законом України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" (далі - Закон № 1382-IV), не може позбавляти його права на отримання страхових виплат. Отримання позивачем страхових виплат не може фактично ставитись в залежність від місця проживання особи, прийняття Кабінетом Міністрів України окремого порядку виплати заборгованості.
Відповідно до Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права, або "інші права", як це зазначено у ст. 9 Закону, не звужуючи при цьому обсяг конституційних прав та свобод особи.
Відповідно до ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Лише в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.
Відповідно до ч. 1 ст. 46 Закону № 1105-XIV страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються: 1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого; 3) якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку; 4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми; 5) якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню; 6) в інших випадках, передбачених законодавством.
Як зазначено у рішенні Європейського Суду з прав людини "Пічкур проти України" виплата соціальних платежів сама по собі не може ставити осіб, які проживають у різних країнах, у відносно схоже становище, оскільки будь-яка система соціального забезпечення, включаючи пенсійне забезпечення, у першу чергу створена для забезпечення певних мінімальних стандартів рівня життя осіб, що проживають у відповідній країні, та обслуговування їхніх потреб. Більше того, важко зробити якесь правильне порівняння між пенсіонерами, що проживають у відповідній країні, та тими, які проживають в іншому місці, через низку економічних та соціальних відмінностей, що застосовуються залежно від країни.
Практикою Суду встановлено, що дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без об`єктивного та розумного обґрунтування, у відносно схожих ситуаціях. Відмінність у ставленні є дискримінаційною, якщо вона не має об`єктивного та розумного обґрунтування, іншими словами, якщо вона не переслідує легітимну ціль або якщо немає розумного співвідношення між застосованими засобами та переслідуваною ціллю.
Стаття 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.
За приписами ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Керуючись ч. 2 ст. 6 КАС України та ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суд застосовує Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Крім цього, підзаконні нормативно-правові акти, на які посилається відповідач, не є законами, а тому, не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.
Судом встановлено, що постановою Відділення ВД ФССНВ в м. Димитров від 1 серпня 2016 року № 0516/7710/49 позивача було знято з обліку та припинені йому страхові виплати з 1 серпня 2016 року згідно з рішенням комісії з призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам виконкому Мирноградської міської ради у зв`язку з не підтвердженням місця проживання внутрішньо переміщеної особи.
Беручи до уваги наведені вище нормативно-правові приписи, а також практику Європейського суду з прав людини, суд першої інстанції дійшов висновку, що постанова Відділення ВД ФССНВ в м. Димитров про зняття позивача з обліку та припинення йому щомісячної страхової виплати з 1 серпня 2016 року - є протиправною.
На переконання суду саме прийняття цієї постанови створило порушення прав позивача, а тому належним способом захисту у даному випадку має бути визнання цієї постанови протиправною та її скасування.
У зв`язку із наведеним вище, беручи до уваги приписи ч. 2 ст. 9 КАС України, відповідно до яких суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав позивача, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність визнати цю постанову протиправною та скасувати її, оскільки наявність цієї постанови є перешкодою для поновлення нарахування та виплати страхових виплат.
Щодо позовних вимог позивача про визнання протиправними дій Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Донецькій області щодо невиплати позивачу щомісячних страхових виплат за період з 1 серпня 2016 року по теперішній час, суд зазначає, що такі дії мали місце у зв`язку із наявністю на той час чинної постанови Відділення ВД ФССНВ в м. Димитров від 1 серпня 2016 року № 0516/7710/49 про зняття з обліку та припинення виплат, яка протягом спірного періоду протиправною не визнавалась та не скасовувалась.
Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають.
Під час розгляду справи судом встановлено, що страхові виплати за період з 1 серпня 2016 року позивачеві не нараховувались та не виплачувались.
Відповідно до ч. 5 ст. 47 Закону № 1105-XIV страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком, а фінансування додаткових витрат згідно з цим Законом - протягом строку, на який визначено потребу в них.
Як вбачається з довідки медико-соціальної експертної комісії серії серії ДОН-04 № 023221 від 25 березня 2010 року позивачеві встановлена стійка втрата працездатності безстроково (а.с. 38).
Отже, страхові виплати, призначені позивачу у зв`язку із втратою працездатності внаслідок трудового каліцтва, мали сплачуватись останньому безстроково.
Враховуючи висновок суду щодо протиправності постанови Відділення ВД ФССНВ в м. Димитров від 1 серпня 2016 року № 0516/7710/49 про зняття з обліку потерпвлого та припинення страхових виплат з 1 серпня 2016 року, беручи до уваги приписи ч. 5 ст. 47 Закону № 1105-XIV, заборгованість зі страхових виплат, яка утворилась за період з 1 серпня 2016 року по дату розгляду справи судом – підлягає нарахуванню та виплаті позивачеві.
Як наслідок, позовні вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню.
Також для належного захисту прав позивача та відновлення його порушеного права суд першої інстанції дійшов висновку необхідне вийти за межі позовних вимог позивача та зобов`язати відповідача поновити поточне нарахування та виплату позивачу призначених страхових виплат.
Разом із цим суд зазначає наступне.
Постановою Кабінету Міністрів України від 14 березня 2016 року № 167  були внесені зміни до деяких постанов Кабінету Міністрів України, в тому числі:
1. Упостанові Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року№ 637Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам  пункт 1викладено в новій редакції, відповідно до якої виплата (продовження виплати) пенсій, що призначені зазначеним особам, здійснюється виключно через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства  Державний ощадний банк України. Такі виплати можуть здійснюватися за бажанням особи з доставкою додому, з компенсацією витрат за надання таких послуг, передбачених укладеним відповідно до пункту 3 цієї  постанови тристороннім договором; починаючи з 1 липня 2016 р. виплата пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, довічних державних стипендій за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, коштів Пенсійного фонду України, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, що призначені внутрішньо переміщеним особам, здійснюється через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства  Державний ощадний банк України;
2. У Порядку виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки у банках, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 року № 1596  Про заходи щодо виконання статті 3  Указу Президента України від 4 липня 1998 року № 734, викладено пункт 27 Порядку в наступній редакції: “Уповноважені банки за письмовими запитами органів Пенсійного фонду, органів праці та соціального захисту населення і Мінфіну зобов`язані подавати інформацію про зарахування сум пенсій та грошової допомоги на поточні рахунки одержувачів та про їх закриття. Обмін інформацією між Мінфіном та АТ  Ощадбанк  щодо здійснення пенсійних виплат внутрішньо переміщеним особам здійснюється на підставі укладеного між Мінфіном та АТ  Ощадбанк  договору про взаємодію”.
Також пунктом 5  постанови Кабінету Міністрів України від 14 березня 2016 року № 167  доручено Публічному акціонерному товариству  Державний ощадний банк України  забезпечити до 1 липня 2016 року відкриття поточних рахунків та видачу платіжних карток за зверненням відповідно до абзацу другого пункту 1 цієї  постанови  внутрішньо переміщених осіб, які не обслуговуються в публічному акціонерному товаристві  Державний ощадний банк України,  і не пізніше ніж з 1 серпня 2016 року розпочати за зверненням клієнтів за власний рахунок виготовлення та обмін існуючих платіжних карток на платіжні картки, які одночасно є пенсійним посвідченням, із зазначенням графічної та електронної інформації про власника та його електронного цифрового підпису.
Отже, починаючи з 1 липни 2016 року виплата фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, що призначені внутрішньо переміщеним особам, здійснюється через рахунки та мережу установ і пристроїв Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України".
Суд зауважує, що постанова Кабінету Міністрів України № 167 було оскаржено в судовому порядку в частині приписів “починаючи з 1 липня 2016 р. виплата пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, довічних державних стипендій за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, коштів Пенсійного фонду України, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, що призначені внутрішньо переміщеним особам, здійснюється через рахунки та мережу установ і пристроїв Публічного акціонерного товариства “Державний ощадний банк України”.
Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 травня 2017 року у справі № 826/11272/16, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2017 року, суд відмовив у задоволенні позовних вимог.
За наслідками касаційного перегляду (постанова від 25 вересня 2018 року) Верховний Суд залишив без змін зазначені рішення судів першої та апеляційної інстанції та зазначив, що  у справі № 826/11272/16 зазначено, що Кабінет Міністрів України, приймаючи оспорюванні зміни до Постанови № 637, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України, оскільки будь-яких обмежень прав громадян, зокрема, вільно переміщених осіб, пов`язаних із соціальними виплатами, не встановлено, також не вбачається також і не відповідність вказаної постанови вимогам  Конституції України.
Отже, страхові виплати мають сплачуватись (перераховуватись) на банківській рахунок особи, відкритий в ПАТ "Державний ощадний банк України".
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову.
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.
Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
                                                                    ПОСТАНОВИВ  :

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 листопада 2021 р. у справі № 200/6710/21 - залишити без задоволення.                                              Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 листопада 2021 р. у справі № 200/6710/21 - залишити без змін.                                                                                          
Повне судове рішення складено 22 лютого 2022 року.    
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                А.А. Блохін

Судді                                                                                                     Т.Г. Гаврищук

                                                                                                              І.В. Сіваченко